ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 362/1627/22
провадження № 51 - 6924 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                                               ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої кримінальне 
провадження закрито                             ОСОБА_6 ,
захисників                                                  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,                    ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілої                       ОСОБА_11 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну потерпілої ОСОБА_12 на ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року та Київського апеляційного суду від 3 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110140000152, за обвинуваченням
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою районного суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК закрито у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу районного суду - без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що строки, в які прокурор усував недоліки обвинувального акту, входять до строку досудового розслідування, є помилковими та суперечать позиції Верховного Суду. Вважає рішення судів попередніх інстанцій незаконними та такими, що направлені лише на протиправне та необґрунтоване звільнення обвинувачених від кримінальної та цивільно-правової відповідальності.
В запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_13 , просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор та представник потерпілої підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. ОСОБА_6 та захисники заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
За приписами ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Як убачається з рішення суду першої інстанції, 20 травня 2022 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020110140000152 від 21 січня 2020 року за обвинуваченням  ОСОБА_13 та ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
У підготовчому судовому засіданні стороною захисту заявлено клопотання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_6 в порядку п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, яке було задоволено та ухвалою суду від 10 липня 2023 року вказане кримінальне провадження закрито.
Своє рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК суд першої інстанції мотивував тим, що після повернення прокурору ухвалою суду від 9 грудня 2020 року обвинувального акту і направлення нового обвинувального акту 20 травня 2022 року, відбулось поновлення строків досудового слідства (за виключенням строків ознайомлення з матеріалами з 31 січня 2022 року по 16 березня 2022 року), які не продовжувались у встановленому законом порядку, тому новий обвинувальний акт після усунення прокурором недоліків стосовно  ОСОБА_13 та ОСОБА_6  направлено до суду поза межами строків досудового розслідування.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
За результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020110140000152 від 21 січня 2020 року за обвинуваченням  ОСОБА_13 та ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, направлено до суду поза межами строків досудового розслідування, а тому залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а рішення місцевого суду без зміни.
Однак Верховний Суд не погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ст. 283 КПК встановлено форми закінчення досудового розслідування, однією із яких є звернення до суду з обвинувальним актом.
З аналізу наведених правових норм слідує, що початок та кінець досудового розслідування закон пов`язує із вчиненням чітко визначеної процесуальної дії: початок - з моментом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, повідомлення особі про підозру, а закінчення - в тому числі, із направленням до суду обвинувального акту.
Відповідно до ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Положеннями ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК); також досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 290 КПК досудове розслідування вважається завершеним після повідомлення стороні захисту про його завершення та відкриття матеріалів. Дії слідчого і прокурора, передбачені ч. 1 ст. 291 та ст. 293 КПК (складення обвинувального акта, його затвердження, вручення стороні захисту і направлення до суду) є формою закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 15 квітня 2024 року у справі № 753/25892/21 (провадження № 51-3076 кмо 23), якщо сторона обвинувачення направила обвинувальний акт до суду в межах строку досудового розслідування, однак його було повернуто, то період між поверненням обвинувального акта і направленням до суду нового обвинувального акта не входить до строку досудового розслідування, адже його закінчено зверненням до суду з обвинувальним актом вперше. Положення КПК не містять конкретного строку, у який прокурор повинен усунути встановлені судом недоліки обвинувального акта, а тому такі недоліки повинні бути усунуті в межах розумного строку, тобто такого, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Як убачається з матеріалів провадження, 31 березня 2020 року ОСОБА_6 та 24 квітня 2020 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 286 КК. З 23 по 24 квітня 2020 року стороні захисту було відкрито матеріали і в ці дні обвинувачені та їх захисники ознайомилися з матеріалами провадження.
28 квітня 2020 року обвинувальний акт вперше був направлений до місцевого суду і в цей же день та отриманий судом, тобто в межах строку, передбаченого ст. 219 КПК.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2020 року за клопотанням прокурора обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків.
Усунувши недоліки, 19 травня 2022 року прокурором було складено новий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , який 20 травня 2022 року було скеровано до суду і в цей же день отримано Васильківським міськрайонним судом Київської області.
Суд зазначає, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення закінченого досудового розслідування, а тому, якщо сторона обвинувачення направила обвинувальний акт до суду в межах строку досудового розслідування, однак його було повернуто, то період між поверненням обвинувального акта і направленням до суду нового обвинувального акта не входить до строку досудового розслідування, адже його закінчено зверненням до суду з обвинувальним актом вперше.
У випадку вирішення питання про застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК у кримінальному провадженні суду необхідно було перевірити дотримання стороною обвинувачення строків досудового розслідування під час первинного звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.
З урахуванням вищенаведеного Верховний Суд вважає, що в даному кримінальному провадженні прокурор склав і направив обвинувальний акт у межах строку досудового розслідування, а повернення обвинувального акта не зумовлювало відновлення стороною обвинувачення досудового розслідування.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та вимог кримінального процесуального закону щодо порядку обчислення строків досудового розслідування в кримінальному провадженні, що призвело до ухвалення ним незаконного рішення, що залишилось поза увагою апеляційного суду, який на вказані порушення уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора, не дав на них обґрунтованих відповідей та не навів належних мотивів, з яких виходив під час постановлення ухвали і підстав, з яких цю скаргу залишив без задоволення.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувані судові рішення не можна визнати законними, тобто такими, що відповідають вимогам статей 370, 372 та 419 КПК, а допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення є істотними, які перешкодили цим судам ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для їх скасування.
Таким чином, касаційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій-скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції слід узяти до уваги наведене та ухвалити у справі законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 задовольнити.
Ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року та Київського апеляційного суду від 3 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3