ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року	Львів	Справа № 260/8469/23 пров. № А/857/2531/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,  
з участю секретаря судового засідання –      Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №260/8469/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
суддя в 1-й інстанції – Плеханова З. Б.,
дата ухвалення рішення – 14 грудня 2023 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 18 грудня 2023 року,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрейчук О.М., звернулася в суд з позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 21 березня 2023 року №0078011-2413-0704 яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на суму 3054,72 грн за звітній період 2018 рік; від 21 березня 2023 року №0078012-2413-0704, яким визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно на суму 3423,95 грн за звітній період 2019 рік; від 21 березня 2023 року №0078016-2413-0704, яким визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно на суму 3552,29 грн за звітній період 2020 рік, від 08 лютого 2023 року №0004697-2413-0704, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на суму 24615,00 грн за звітній період 2021 рік; від 28 квітня 2023 року №0287140-2413-0704, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на суму 26666,25 грн за звітній період 2022 рік.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідачем в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях для обрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості було взято площу у розмірі 273,50 кв.м. (загальна площа будівлі, включаючи житлову площу). Однак контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було досліджено всі обставини справи, зокрема, технічний паспорт об`єкту, що призвело до помилкового висновку про віднесення площі гаражу (27,6 кв.м.) до класу 1230 «Будівлі торгівельні» та, як наслідок, віднесення всієї площі об`єкту відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 до нежитлових приміщень, до класу 123 – «Будівлі торгівельні». Таким чином, на думку позивача, сума нарахованих позивачу податкових зобов`язань згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є неправомірною та підлягає скасуванню. Крім того, покликається на постанову суду апеляційної інстанції. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що у межах розглядуваної справи, відомості про об`єкт нерухомого майна деталізовано як «магазин з житловою надбудовою», а не як «магазин з житловою надбудовою та гаражем». У «Акті обстеження будівлі магазину з житловою надбудовою» Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради вказано, що «загальна площа будівлі літ.АА1 – 273,5 кв.м, загальна площа магазину – 149,4 кв.м., загальна площа житлової надбудови – 124,1 кв.м.». Крім того, у схемі земельної ділянки на садибний (індивідуальний) житловий будинок також не відображено гараж, як окремий та самостійний об`єкт нерухомого майна. У експлікації до схеми вказано, що на земельній ділянці розташовано магазин з житловою надбудовою та огорожа. У журналі внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень №50 літ.АА1, до приміщень першого поверху належить гараж (порядковий №8) площею 27,6 кв.м. «всього по магазину: 149,4 кв.м.». Звертає увагу, що відповідно до документів, які відображають технічні характеристики об`єкта нерухомого майна – гараж є одним з приміщень першого поверху будівлі – магазину, а не окремо визначеною складовою комплексу будівель, що складають комплексний об`єкт нерухомого майна, а тому наведений представником позивача розрахунок площ з метою визначення питомої ваги складових частин об`єкту нерухомого майна є помилковим, оскільки не відповідає відомостям, що вказані у документах, які відображають технічні характеристики об`єкта нерухомого майна. Таким чином, оскільки загальна площа об`єкта нерухомого майна становить - 273,5 кв.м., а загальна площа магазину - 149,4 кв.м., то у відсотковому значенні площа магазину займає найбільший відсоток (55%), відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_1 , а саме: магазин з житловою надбудовою, за адресою: АДРЕСА_1 , належить до нежитлових приміщень, до класу 123 - "Будівлі торгівельні". З врахуванням наведеного, відповідачем правомірно сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вищезазначений об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 , а тому підстави для скасування таких відсутні. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник позивача (апелянта) – Андрейчук О. М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник позивача – Тегза А. В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2011 року ОСОБА_1 є власником магазину з житловою надбудовою, загальною площею 273.5 кв.м., що складається з: житлова площа - 60.1 кв.м., загальна площа магазину - 149.4 кв.м., торгова площа - 68.20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності позивача також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №3247041 І від 13 грудня 2011 року.
За даними акту обстеження будівлі магазину і житлової надбудови від 27 вересня 2023 року №58 у результаті обстеження КП “БТІ” Великоберезнянської селищної ради” встановлено, що: «Згідно з технічним паспортом від 16 травня 2011 року, тип об`єкта літ. “АА1” - це магазин з житловою надбудовою, яку було побудовано та прийнято до експлуатації (декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК1411104297): загальна площа будівлі літ “АА1” - 273.5 кв.м: загальна площа магазину (1-й поверх) 149.4 кв.м: загальна площа житлової надбудови (2-й поверх) 124.1 кв.м. Право власності на об`єкт підтверджує (Свідоцтво про право власності від 07.12.2011р., яке зареєстроване в державному реєстрі (реєстраційний номер 10800511) та підтверджує саме такі показники площі. В результаті обстеження виявлено: На час обстеження 18.09.2023р. інженером КП “БТІ” змін у будівлі не виявлено. Будівля не використовується за призначенням як комерційній/ об`єкт, а саме: магазин, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності п. Пазяк І.М. . від 19.02.2018р. (№23110060004000833)».
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності, зокрема, на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 10800511, тип майна - магазин, з житловою надбудовою, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 273,5 кв.м., житлова площа 60,1 кв.м, технічний опис майна: загальна площа магазину - 149,4 кв.м., торгова площа-68,20 кв.м. 
Отже, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності, зокрема, на об`єкт нерухомого майна, а саме: тип майна - магазин, з житловою надбудовою.
У зв`язку з вищенаведеним проведено перерахунок, в результаті якого податкові повідомлення-рішення від 09 квітня 2019 року №0028140-5513-0704 на суму 1018,24 грн , від 28 квітня 2020 року №0010754-5533-0704 на суму 1141,32 грн, від 14 липня 2021 року №1055129-2408-0704 на суму 1291,74 грн та від 20 вересня 2022 року №0716191- 2413-0704 на суму 820,50 грн вважаються скасованими (відкликаними).
Так, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області на підставі п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами і доповненнями, за вищезазначений об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 сформовані податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:
- від 21 березня 2023 року №0078011-2413-0704 на суму 3054,72 грн, за звітний період 2018 рік;
- від 21 березня 2023 року №0078012-2413-0704 на суму 3423,95 грн, за звітний період 2019 рік;
- від 21 березня 2023 року №0078016-2413-0704 на суму 3552,29 грн, за звітний період 2020 рік;
- від 08 лютого 2023 року №0004697-2413-0704 на суму 24615 грн, за звітний період 2021 рік;
- від 28 квітня 2023 року №0287140-2413-0704 на суму 26666,25 грн, за звітний період 2022 рік.
Головним управлінням ДПС у Закарпатській області листом №488/11/07-16-24-03-06 від 23 березня 2023 року повідомлено позивача про все вищезазначене.
Вищевказані суми податкових повідомлень – рішень, а також підстави їх винесення підтверджено детальним розрахунком податкового зобов`язання та рішеннями органу місцевого самоврядування щодо ставки податку стосовно податкових повідомлень-рішень: 21 березня 2023 року №0078011-2413-0704; 21 березня 2023 року №0078012-2413-0704; 21 березня 2023 року №0078016-2413-0704; 08.02.2023 року №0004697-2413-0704; 28 квітня 2023 року №0287140-2413-0704.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 21 березня 2023 року №0078011-2413-0704, №0078012-2413-0704, №0078016-2413-0704, від 08 лютого 2023 року №0004697-2413-0704, від 28 квітня 2023 року №0287140-2413-0704, діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
З врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
За змістом пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
За змістом пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом пп.266.7.1, 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
Як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності, зокрема, на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 10800511, тип майна - магазин, з житловою надбудовою, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 273,5 кв.м., житлова площа 60,1 кв.м, технічний опис майна: загальна площа магазину - 149,4 кв.м., торгова площа-68,20 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Свідоцтвом про право власності (а.с.15,16).
Матеріалами справи стверджується, що за вищезазначений об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 контролюючим органом сформовані оскаржувані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Разом з тим, позивач зауважує, що податковим органом не досліджено технічний паспорт об`єкту, що призвело до помилкового висновку про віднесення площі гаражу (27,6 кв.м.) до класу 1230 «Будівлі торгівельні» та, як наслідок, віднесення всієї площі об`єкту відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 до нежитлових приміщень, до класу 123 – «Будівлі торгівельні».
Так, з метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 №507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000 до будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та ін. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. 
Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином:
- обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;
- потім будівля класифікується за методом "згори - донизу". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах групи.
Враховуючи вищенаведене, будівля класифікується таким чином: - на рівні двох розрядів коду будівля відноситься до підрозділу 12 "Будівля нежитлова", оскільки нежитлова площа займає найбільший відсоток (55%), - на рівні трьох розрядів до групи 123 «Будівлі торгівельні», оскільки магазин, що відносяться до цього підрозділу, займає (55%). 
Таким чином означена будівля належить до нежитлових приміщень, класу 123 - "Будівлі торгівельні ". 
Щодо наведених апелянтом розрахунків питомої ваги площі об`єкта оподаткування, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
Відповідно до положень Державного класифікатора – «одиницею класифікації в класифікаторі є окрема будівля чи інженерна споруда (будинок, дорога, трубопровід, тощо). Для комплексних будівель, що складаються з декількох будівель, кожна будівля може класифікуватися окремо.
Однак у спірних правовідносинах, відомості про об`єкт нерухомого майна деталізовано як «магазин з житловою надбудовою», а не як «магазин з житловою надбудовою та гаражем». У «Акті обстеження будівлі магазину з житловою надбудовою» Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради №58 від 27 вересня 2023 року зазначено, зокрема, що «загальна площа будівлі літ.АА1 – 273,5 кв.м, загальна площа магазину (1-й поверх) – 149,4 кв.м., загальна площа житлової надбудови (2-й поверх) – 124,1 кв.м.» (а.с.17). 
Крім того, у схемі земельної ділянки на садибний (індивідуальний) житловий будинок теж не відображено гараж, як окремий та самостійний об`єкт нерухомого майна. У експлікації до схеми вказано, що на земельній ділянці розташовано магазин з житловою надбудовою та огорожа (а.с. 19-21). У журналі внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень №50 літ.АА1 до приміщень першого поверху належить гараж (порядковий №8) площею 27.6 кв.м., «всього по 1-му поверсі: 149.4 кв.м», «всього по магазину: 149.4 кв.м.» (а.с. 22).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до документів, які відображають технічні характеристики об`єкта нерухомого майна – гараж є одним з приміщень першого поверху будівлі – магазину, а не окремо визначеною складовою комплексу будівель, що складають комплексний об`єкт нерухомого майна, а тому наведені вище докази спростовують доводи позивач у цій частині, при цьому наведений апелянтом розрахунок площ з метою визначення питомої ваги складових частин об`єкту нерухомого майна є помилковим, оскільки такий розрахунок може бути прийнятий до уваги за умови виокремлення площі гаражу, як самостійного об`єкта оподаткування.
Однак будь-яких доказів на спростування вищевказаних обставин апелянтом не подано, а судом таких не здобуто.
Таким чином, об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_1 , а саме: магазин з житловою надбудовою, за адресою: АДРЕСА_1 , належить до нежитлових приміщень, до класу 123 - "Будівлі торгівельні", оскільки загальна площа об`єкта нерухомого майна становить - 273,5 кв.м., а загальна площа магазину - 149,4 кв.м., у відсотковому значенні площа магазину відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 займає найбільший відсоток (55%).
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 21 березня 2023 року №0078011-2413-0704, №0078012-2413-0704, №0078016-2413-0704, від 08 лютого 2023 року №0004697-2413-0704, від 28 квітня 2023 року №0287140-2413-0704, діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, оскільки докази у кожній справі оцінюються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи та постанова суду апеляційної інстанції не є обов`язковою для застосування. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 195, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №260/8469/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.