ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 року
м. Харків
справа № 641/1458/22
провадження № 22-ц/818/372/24   
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
треті особи - ОСОБА_3 , Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2023 року ухвалене у складі судді Онупко М.Ю.,-
УСТАНОВИВ:
В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 11.11.2015 укладений між нею та ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.04.1997 Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1245, зареєстрованого в ДКП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.04.1997 за № 58514, а також зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 11.11.2015, право власності № 11988972, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 772864263101. 11.11.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрвоаний у реєстрі за № 6-845. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_5 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , в свою чергу ОСОБА_4 зобов`язалась забезпечувати відчужувачу ОСОБА_1 утримання довічно на умовах договору. Крім того, 27.12.2018 ОСОБА_1 , набувач ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, внесення змін та доповнення до нього. Згідно умов договору обов`язки набувача за договором довічного утримання були передані відповідачу ОСОБА_2 . Відповідно до п. 9 договору довічного утримання у редакції від 11.11.2015 відчужувач ОСОБА_1 отримала від набувача одноразове грошове утримання в розмірі 37 000 грн., та 27.12.2018 під час укладення договору про зміну набувача у договорі довічного утримання ОСОБА_1 додатково отримала одноразове грошове утримання в розмірі 4000 грн.
Позивач вказала, що наприкінці жовтня 2021 року вона тяжко захворіла, та сусіди викликали швидку, однак від госпіталізації вона відмовилась. У зв`язку з зазначеними обставинами вона неодноразово засобами телефонного зв`язку зверталась до ОСОБА_2 з проханням внести зміни до договору довічного утримання, та окрім утримання почати доглядати її, однак він відмовлявся, посилаючись на те, що вказаним договором на нього обов`язки з догляду не покладені. Протягом жовтня-грудня 2021 року сусіди ОСОБА_1 телефонували ОСОБА_2 та просили звернути увагу на те, що вона тяжко хвора, потребує стороннього догляду та допомоги у придбанні ліків. Однак, ОСОБА_2 відмовлявся надавати таку допомогу, мотивуючи тим, що щомісяця сплачує ОСОБА_1 грошове утримання в розмірі 800 грн. Окрім того, позивач зазначила, що укладаючи договір довічного утримання вона не передбачала суттєвого погіршення стану свого здоров`я та настання безпорадного стану, тим більше вона не могла передбачити і значне погіршення її соціально-побутових умов, викликаних діями держави агресора, інакше договір не був би нею укладений. Відповідач, в свою чергу, відмовляється доглядати позивача, вважаючи, що згідно умов договору несе обов`язок лише утримувати ОСОБА_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1  залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено зміни істотних умов спірного договору довічного утримання, не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, в свою чергу погіршення стану здоров`я позивача ОСОБА_1 , що з плином часу, зважаючи на її поважний вік, вона могла і повинна була усвідомлювати, що стан її здоров`я та самопочуття може змінюватися в бік погіршення, та як наслідок виникнення необхідності у догляді, в розумінні статей 652, 744, 755 ЦК України не можуть бути визнані судом підставами для розірвання такого договору, зважаючи на те, що на момент укладення спірного договору позивач, могла передбачити їх настання.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на ті ж доводи зазначені в позовній заяві, а саме у зв`язку з погіршенням здоров`я позивача, відповідач повинен був доглядати за нею проте відмовився це робити. Також скаржник зазначив, що всупереч вимогам статті 178 ЦПК України відзив відповідачем не підписано. До позову та до матеріалів справи була додана медична документація, з якої вбачається, що вона потребує постійного стороннього догляду та супроводу. Апелянт зазначила, що не могла усвідомлювати, що в Україні відбудеться епідемія короновірусної інфекції, ніяк не могла усвідомлювати, що вона в тяжкій формі захворіє на короновірус з значним пораженням обох легенів та буде потребувати обстеження, лікування з поміщенням в стаціонар та догляду у зв?язку з короновірусом; не могла усвідомлювати, що осліпне після короновірусу на обидва ока, через що повністю втратить орієнтацію у просторі, що буде потребувати стороннього постійного догляду та супроводу, що після короновірусу моє загальне захворювання - гіпертонія та ішемічна хвороба серця вкрай ускладняться, та не могла усвідомити, що місто буде обстрілюватись. Скаржник стала вкрай залежною від допомоги, супроводу та захисту сторонніх людей, чого не було на момент укладення Договору. Виконання умов Договору на попередніх умовах неможливо у зв`язку з хворобою. Пункт Договору, відповідно до якого набувач зобов?язується здійснити поховання відчужувача квартири після його смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини взагалі не відповідає нормам ч. 3 статті 749 ЦК України, відповідно до якої набувач зобов?язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). 
Апелянт зауважив, що несплата індексації є невиконанням умов договору довічного утримання та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України є підставою для його розірвання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд не звернув уваги на те, що виконання договору довічного утримання на попередніх умовах є неприйнятним для позивача, порушує співвідношення її майнових інтересів та майнових інтересів відповідача, та позбавляє її можливості отримувати постійний сторонній догляд та супровід, якого вона потребує, за грошове утримання, яке є недостатнім для її потреб з урахуванням її стану здоров?я. 
19 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилався на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обгрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до договору довічного утримання від 11.11.2015 посвідченого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 6-845, ОСОБА_1 передала у власність, а набувач – ОСОБА_3 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_3 зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.
Відповідно до п. 7 договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу або готівкою.
У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.
Пунктом 8 договору довічного утримання встановлено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_2 . У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувач зобов`язаний вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це набувача за адресою: АДРЕСА_3 . Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.
Пунктом 9 договору довічного утримання передбачено, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 37 000 грн., які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору. Одноразове грошове утримання не підлягає перегляду та не індексується і надається відчужувачу для забезпечення себе всім необхідним для повноцінного життя.
Пунктом 10 договору довічного утримання встановлено, що відчужувач засвідчує, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.
З договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого 11.11.2015 державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Агасян В.І. за реєстром № 6-845 та внесення змін та доповнення до нього від 27.12.2018 судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовились внести зміни та доповнення до договору довічного утримання від 11.11.2015, а саме в преамбулі та п. 1 зазначеного договору набувачем вказати ОСОБА_2 . Пункт 7 договору довічного утримання викладено в наступній редакції: «п. 7. Я, ОСОБА_2 , зобов`язуюсь довічно утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що грошове утримання оцінються сторонами за спільною згодою у розмірі 800 грн., які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку».
Пункт 9 договору довічного утримання, згідно до договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 27.12.2018 передбачає, що до одноразового грошового утримання визначеного сторонами за спільною згодою у розмірі 37 000 грн, додати 4000 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору.
Крім того, згідно п. 7 договору про зміну набувача в договорі довічного утримання встановлено, що цей договір є невід`ємною частиною договору довічного утримання, посвідченого 11.11.2015 державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Агасян В.І. за реєстром № 6-845.
Даними виписки з амбулаторної карти КНП « Міська поліклініка № 5» Харківської міської ради від 27.12.2021, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5928/2084 від 23.12.2022 підтверджується, що у період з 01 .11. 2021 по 23.12.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіла на атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II , ступеню, COVID-19, ПЛР підтверджено, тяжкого ступеню тяжкості течія, нешпитальну двобічну пневмонію 3 кл. група, ЛН ІІ, тяжкого ступеню тяжкості течія, госпіталізована в стаціонар 08.12.2021, виписана 23.12.2021 ( а.с. 36 – 40). 
Згідно даних довідки КНП « Міська поліклініка № 5» Харківської міської ради від 27.12.2021 на момент звернення 01.11.2021 у ОСОБА_1 були явно виражені ознаки довготривалої хвороби. Враховуючи тяжкий стан її здоров`я і її вік ( 81 рік) на момент звернення хвора ОСОБА_1 потребувала стороннього догляду. Станом на 27.12.2021 констатований важкий стан хворої та потреба у постійному сторонньому догляді та супроводі ( а.с. 24). 
Згідно даних довідки КНП « Міська поліклініка № 5» Харківської міської ради від 27.12.2021 на момент звернення 01.11.2021 у ОСОБА_1 були явно виражені ознаки довготривалої хвороби. Враховуючи тяжкий стан її здоров`я і її вік ( 81 рік) на момент звернення хвора ОСОБА_1 потребувала стороннього догляду. Станом на 27.12.2021 констатований важкий стан хворої та потреба у постійному сторонньому догляді та супроводі. 
Згідно висновків лікарсько-консультативної комісії №4038 від 27.12.2021 потребує за станом здоров`я постійного стороннього догляду та супроводу ( а.с. 25).
14.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріусу Сьомої Харківської державної нотаріальної контори та до ОСОБА_2 з проханням розірвати договорі довічного утримання від 11 листопада 2015 року у зв`язку з тим,що вона потребує піклування та захист, а не тільки матеріальне утримання ( а.с. 42, 44). 
Згідно пояснень позивачки та даних листів від 16 листопада 2021 року відповідач запропонував їй поміщення до Хоспісу для здійснення уходу, від чого вона категорично відмовилася ( а.с. 70,71).
Судова колегія відхиляє доводи відповідача про відмову позивачки в отриманні запропонованих ним послуг у вигляді поміщення до реабілітаційного центру та уходу, оскільки вони були запропоновані ним 16.11.2021 року - під час гострої хвороби позивачки, коли вона потребувала надання медичних послуг та постійного стороннього догляду, а не поміщення на реабілітацію. 
28.02.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ОСОБА_2 з проханням 13.04.2023 року прибути до нотаріальної контори для розірвання договору довічного утримання ( а.с. 123,126).
Відповідач не надав суду доказів погодження з зазначеним проханням позивачки або зверненням до неї з пропозицією змінити умови договору довічного утримання, а саме передбачити в ньому надання з боку набувача послуг з постійного догляду та супроводу.

Згідно пояснень позивачки, що підтверджується даними направлення від 10 квітня 2023 року, медичної довідки КНП « Міська поліклініка № 5» Харківської міської ради від 10.04.2023 ОСОБА_1 була направлена на планове стаціонарне лікування з приводу втрати зору.
Згідно даних виписок з медичної карти стаціонарного хворого № 5965 та № 5756 ОСОБА_1 у період з 05.06.2023 по 06.06.2023 та у період з 08.06.2023 по 12.06.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП « МКЛ № 14» ХМР, де була прооперована на обидва ока, гостро та зору при виписці, на правому оці – 0,6 – 0,8, на лівому оці – 0,01 – 0,4. 
Згідно висновків лікарсько-консультативної комісії № 475 від 19.02.2024 ОСОБА_1 потребує за станом здоров`я постійного стороннього догляду. 
Згідно пояснень допитаної в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 ОСОБА_1 є її сусідкою, та вони знайомі близько 7-8 років, знаходяться в добрих відносинах. В листопаді 2021 року вона звернулась за допомогою, у зв`язку з тим, що захворіла гострим респіраторним захворюванням COVID-19. Вона подзвонила особам, які її доглядають та повідомила, що  ОСОБА_1 потребує допомоги, та її потрібно відвезти до лікарні. Однак, вказані особи не приїхали, а тому вона була вимушена викликати швидку допомогу. Пізніше ОСОБА_1 було госпіталізовано за допомогою карети швидкої допомоги. Під час знаходження ОСОБА_1 в лікувальному закладі вона допомагали їй в лікувальні та привозила продукти харчування. Також, вказала, що коли почалася війна, то вони залишились з нею разом, будь-яких інших осіб, які б допомагали їй не було. Крім того, вказала, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що остання зверталась до ОСОБА_2 з проханням про допомогу, однак він їй відмовив.
Показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_7 підтверджується, що у 2021 році ОСОБА_1 захворіла, у зв`язку із потребувала сторонньої допомоги. Зі слів ОСОБА_1 , йому відомо про укладений договір довічного утримання, та на її думку, за вказаним договором їй повинна була надаватися допомога. Також, вказав, що його мати дзвонила особам, які повинні були надавати допомогу за вищевказаним договором, та ці особи повідомили, що приїдуть до ОСОБА_1 . Однак, як з`ясувалось пізніше ніхто із зазначених осіб до неї не приїжджав. При першому виклику швидкої допомоги лікарі вказали, що ОСОБА_1 може лікуватися в домашніх умовах. Викликавши швидку допомогу наступного разу було з`ясовано, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації. Після госпіталізації ОСОБА_1 він та його мати почали нею опікуватися. Під час знаходження в лікарні ОСОБА_1 ніхто, окрім них, не відвідував. Також, після початку війни, ніхто із зазначених осіб за договором довічного утримання не надавав допомогу ОСОБА_1 . Крім того, вказав, що за допомогою з усіх побутових питань вона звертається до нього.
Відповідно до частини першої ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.
Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не звернув уваги на обставини, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема що після укладення договору довічного утримання суттєво змінилися життєві обставини позивача, якими вона керувалась укладаючи такий договір, а саме різко погіршився стан здоров`я внаслідок хвороби й вона потребує постійного стороннього догляду, які вона не могла передбачити, а відповідач не погоджується на зміну умов договору довічного утримання, та дійшов не обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що договір довічного утримання підлягає розірванню оскільки виконання договору довічного утримання на попередніх умовах є неприйнятним для позивача, порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача можливості отримувати постійний догляд за отримане грошове утримання – 800 грн на місяц, яке є недостатнім для її потреб з урахуванням стану здоров`я. 
На підставі ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання відчужувача, не підлягають поверненню.
У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Отже правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. 
У розумінні положень наведеної норми права при наявності рішення про розірвання договору довічного утримання, тобто скасування документу на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, саме до повноважень державного реєстратора віднесено скасування запису про держану реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 . 
Відповідно дост.74.ЗУ «Про нотаріат»  нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством.
Щодо вимог про стягнення правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч.1-3 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 1 та пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої ї інстанції надано копію договору про надання правничої допомоги від 08.12.2021, квитанцію про сплату 8084 грн, акт виконаних робіт, орієнтований перелік витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційний суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на 50%, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип пропорційності та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4042 грн правничої допомоги наданої в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову про розірвання договору довічного утримання.
У задоволені позову у іншій частині відмовити.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, в сумі 3969,60 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2023 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Розірвати договір довічного утримання посвідчений 11 листопада 2015 року в редакції ( з  урахуванням ) договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 27 грудня 2018 року посвідчені державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., що відповідно зареєстровані в реєстрі за № 6-845 та № 6 – 845.
У задоволені позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3969,60 ( три тисячі дев`ятьсот шістьдесят дев`ять ) грн 60 коп. судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції та 4042 ( чотири тисячі сорок дві) грн витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інтснації.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.
Головуючий    О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна 

Н.П.Пилипчук