К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року                                                                      місто Київ
 
справа № 756/545/22
апеляційне провадження № 22-ц/824/663/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Яценко Н.О. від 11 травня 2023 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січня 2022 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
 
Позов мотивовано тим, що відповідач перебуваючи на обліку як безробітний з 9 червня 2020 року не повідомила Оболонську районну філію Київського міського центру зайнятості про працевлаштування в ТОВ "Пронто Фільм" на умовах авторського договору, термін дії якого з 30 жовтня 2020 року по 31 січня 2021 року, та отримання доходу за ним, відтак не належала до числа безробітних осіб та не мала підстав для подальшого отримання допомоги по безробіттю.
 
Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості 27 серпня 2021 року видано наказ № 88/278-02/21 про повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення за період з 30 жовтня 2020 року по 23 лютого 2021 року у розмірі 11 126 грн 66 коп.
 
Відповідач у добровільному порядку вищевказані кошти не повернула.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму виплаченого матеріального забезпечення за період з 30 жовтня 2020 року по 23 лютого 2021 року в розмірі 11 126 грн 66 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року у задоволенні позову Київського міського центру зайнятості відмовлено.
 
Рішення суду обґрунтовано  відсутністю правових підстав, передбачених частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю з огляду на відсутність недобросовісності з боку відповідача. Також враховано, що відповідач була зайнята в роботах тимчасового характеру та отримала незначний разовий дохід в розмірі 300 грн будучи при цьому без постійного місця роботи та доходу, і вказаний дохід навіть не відповідає розміру прожиткового мінімуму визначеного Законом України "Про державний бюджет" на відповідний період.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарг та їх узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі Київський міський центр зайнятості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Скаржник зазначає, що з моменту укладення авторського договору з ТОВ "Пронто Фільм" відповідач мала повідомити про цю обставину позивача відповідно до статті 44 Закону України "Про зайнятість населення", проте цього не здійснила. Оскільки в діях відповідача вбачаються ознаки недобросовісності набувача майна, зловживання та умисне приховання даних про укладення договору цивільно-правового характеру, то отримані нею кошти за період з 30 жовтня 2020 року по 23 лютого 2021 року у розмірі 11 126 грн 66 коп підлягають поверненню, що узгоджується з відповідною судовою практикою Верховного Суду. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом обставини. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 9 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
 
У вказаній заяві про надання статусу безробітного відповідач підтвердила своїм підписом про те, що з правами та обов`язками безробітного ознайомлена та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей.
 
Згідно відомостей, що містяться у Персональній картці № 027820060900019 відповідачу було надано статус безробітного з 9 червня 2020 року.
 
Згідно з додатком № 2 до Індивідуального плану працевлаштування безробітного, яким визначено права та обов`язки зареєстрованих безробітних, відповідальність за достовірність поданих до Центру зайнятості даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
 
25 червня 2020 року ОСОБА_1 ознайомилась з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, про що свідчить її підпис.
 
Згідно витягів з наказів про прийняті рішення, виданих Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості:
наказом від 9 червня 2020 року № НТ200609 та наказом від 25 червня 2020 року № НТ200625 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 9 червня 2020 року по            3 червня 2021 року;
наказом від 18 січня 2021року № НТ210118 відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю з 16 січня 2021 року по 30 січня 2021 року, у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні, а саме невідвідування безробітним без поважних причин центру зайнятості;
наказом від 1 лютого 2021 року № НТ210201 відповідачу розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 31 січня 2021 року;
наказом від 24 лютого 2021 року № НТ210224 відповідачу з 24 лютого 2021 року припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з дворазовою відмовою від пропонування підходящої роботи та припинено реєстрацію безробітного.
 
Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 2345 від 20 серпня 2021 року встановлено, що між відповідачем та ТОВ "Пронто Фільм" було укладено "Авторський договір" про участь у зйомках в масових сценах та передачу (відчуження) виключних прав актора від 30 жовтня 2020 року, терміном дії до 31 січня 2021 року. За виконання ролі відповідачу, як актору, на підставі акту приймання-передачі прав від 31 січня 2021 року нараховано винагороду в січні 2021 року в сумі 300 грн та передано (відчужено) виключні права актора.
 
Згідно з довідкою, виданою 9 серпня 2021 року директором ТОВ "Пронто Фільм" Асадчим М.В. , відповідач отримала одноразову виплату за участь у масових сценах в художньому фільмі "Кремінь" в розмірі 300 грн.
 
Відповідно до довідки-розрахунку надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття від 25 серпня 2021 року № 399 відповідачу, яка була зареєстрована в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості з 9 червня 2020 року по 23 лютого 2021 року, були нараховані кошти за період з 30 жовтня 2020 року по 23 лютого 2021 року в розмірі 11 126 грн 66 коп.
 
Наказом Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості від 27 серпня 2021 року виплачене матеріальне забезпечення визнано безпідставним та таким, що підлягає поверненню з вини особи.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
За змістом пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
 
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", безробіття - це соціально-економічне явище, при якому частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.
 
При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти.
 
Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені статтею 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.
 
Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; та збереження права на виплату допомоги по безробіттю у разі на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах.
 
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
 
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.
 
Водночас відповідно до частин 2, 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
 
Отже, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття.
 
Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц.
 
Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Відповідно до частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
 
Ухвалюючи рішення у справі, встановивши відсутність правових підстав, передбачених частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю з огляду на відсутність недобросовісності з боку відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Київського міського центру зайнятості. 
 
Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду першої інстанції не спростовують з таких підстав.
 
Позивач у цій справі, як платник відповідних грошових сум, з огляду на норми статті 1215 ЦК України, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю. 
 
Не доведення вини застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю позивачем (Київським міським центром зайнятості) є безумовною підставою у відмові в задоволенні позовних вимог, що також повністю узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) від 6 лютого 2019 року та правової позиції Верховного Суду у справі № 757/17820/17-ц від 24 квітня 2019 року, у якій вже враховано зазначені висновки Об`єднаної палати.
 
Проте у цій справі позивачем не доведено вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття і таких обставин і доказів матеріали справи не містять.
 
Встановлено, що відповідач 30 жовтня 2020 року уклала з ТОВ "Пронто Фільм" "Авторський договір" про участь у зйомках в масових сценах та передачу (відчуження) виключних прав актора від 30 жовтня 2020 року, терміном дії до 31 січня 2021 року.
 
Відповідно до пунктів 2.1.,4.1. термін виконання ролі за вказаним договором встановлюється з 17 листопада 2020 року по 20 січня 2021 року та складає один знімальний день з виплатою винагороди у формі одноразового платежу у сумі 300 грн.
 
Строк роботи (один день) та розмір винагороди за її виконання (300 грн), не свідчить про прямий умисел відповідача щодо неповідомлення позивача про укладений нею договір та умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними, оскільки призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці).
 
Розмір одноразової винагороди неможна розцінити як джерело існування, а тимчасовий характер роботи відповідно до пункту 3 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не припиняє права на отримання допомоги по безробіттю.
 
Право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України).
 
У справі "Gaygusuz v. Austria, § 41" Європейський суд з прав людини установив, що право на невідкладну допомогу - допомогу за системою соціального забезпечення, пов`язану з виплатою внесків у фонд страхування на випадок безробіття - було, наскільки це передбачено чинним законодавством, майновим правом для цілей статті 1 Протоколу № 1, тобто є позитивним обов`язком держави, оскільки це положення застосовується без необхідності покладатися виключно на зв`язок між правом на невідкладну допомогу та зобов`язанням сплачувати "податки чи інші внески".
 
У рішенні ЄСПЛ у справі "Казарін проти Італії" (заява Амелії Казарін ( Amelia Casarin ) № 4893/13) від 11 лютого 2021 року суд також установив, що держава фактично вже надала людині соціальну допомогу, її перерахунок і подальші спроби повернути виплачені кошти становитимуть втручання у права, гарантовані статтею 1 Протоколу 1 Конвенції.
 
З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема не доведення позивачем вини відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та статті 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.
 
Колегія суддів не бере до уваги посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом відповідних висновків Верховного Суду, оскільки фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними.
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            

 
 
Судді: