ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 398/3271/16-к
провадження № 51-6820км23
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3   
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                            ОСОБА_5 ,  
засуджених                                        ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  
засудженого                                      ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції), захисників                                          ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
                                                              ОСОБА_11 (у режимі відеоконференції),  захисника                                           ОСОБА_12 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_13 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року і захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12015120070003253,за обвинуваченням
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України ( далі - КК України),
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Покатилівка Теректинського району Уральської області Республіки Казахстан,  зареєстрованого у АДРЕСА_2 ), жителя АДРЕСА_3 ), 
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_4 ), 
у вчинені злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Хутори Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_5 ,
 у вчинені злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року: 
ОСОБА_14 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк: 
за ч. 2 ст. 187 КК України 10 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 3 ст. 289 КК України 10 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 1 ст. 263 КК України 5 років;
за ч. 2 ст. 309 КК України 3 роки.
На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_14 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого.
ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк: 
за ч. 2 ст. 187 КК України 7 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого.
ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк:
за ч. 2 ст. 187 КК України 7 років з конфіскацією у власність держави частини майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією у власність держави  частини майна, яке є власністю засудженого.
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк:
за ч. 2 ст. 187 КК України 8 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 3 ст. 289 КК України 8 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого;
за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого.
За обвинуваченням по ст. 257 КК України ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалено виправдати.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року)  ОСОБА_14 строк попереднього ув`язнення з 15 травня по 13 грудня 2016 року, з 31 травня 2017 року по 27 червня 2018 року та з 03 липня 2018 року по день ухвалення вироку суду 08 травня 2019 року зараховано в строк відбутого ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 15 травня 2016 року по день ухвалення вироку суду 08 травня 2019 року зараховано в строк відбутого ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року)   ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2016 року по 16 липня 2019 року зараховано у строк відбутого ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2016 року по 11 грудня 2018 року зараховано в строк відбутого ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільні позови потерпілого ОСОБА_16 задоволено частково. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 35 750 грн на рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_17  про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 70 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
У жовтні 2015 року ОСОБА_14 в м. Кременчук Полтавської обл. отримав від невстановленої особи інформацію про ОСОБА_17 , проживаючого в АДРЕСА_6 , який займався обміном валют і в розумінні ОСОБА_14 міг мати значні кошти.
Обравши предметом посягання власність ОСОБА_17 , ОСОБА_14 прийняв рішення про вчинення на нього розбійного нападу із застосуванням фізичного, психологічного насильства та зброї.
ОСОБА_14 домовився з раніше знайомими йому ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, про їх участь у вчиненні цього злочину.
Протягом листопада 2015 року ОСОБА_14 неодноразово прибував автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», н.з. НОМЕР_1 , у м. Олександрію, де встановив, що ОСОБА_17 пересувається автомобілем «КІА MAGENTIS», н.з. НОМЕР_2 , і сталість маршруту його пересування.
17 листопада 2015 року в нічний час доби ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в квартирі АДРЕСА_7 розподілили злочинні функції між собою, послідовність їх виконання при підготовці та вчиненні майбутнього нападу.
Домовившись з метою приховування під час нападу обличчів і слідів пальців рук, унеможливлення їх ідентифікації, ОСОБА_14 придбав рукавиці та шапки типу «балаклав».
Для використання як знарядь злочину ОСОБА_14 приготував заздалегідь придбані ним автомати «АКС-74», «АК-74» та пістолети «ПМ», «ТТ», які зберігав у своєму автомобілі «Mitsubishi Pajero Wagon», н.з. НОМЕР_1 , та, підготувавшись у наведений вище спосіб до збройного нападу, співучасники були озброєні: ОСОБА_14 - автоматом «АКС-74»; ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - пістолетами; особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження - автоматом «АК-74».
18 листопада 2015 року приблизно о 07:40 співучасники автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , прибули на перехрестя вул. Червоного Козацтва та пров. Пиженка в м. Олександрія, яке заздалегідь обрали місцем нападу на ОСОБА_17 , де одягнули на обличчя завчасно заготовлені маски, а на руки - рукавиці, та, маючи при собі зазначену вище зброю, чекали виїзд автомобіля «КІА MAGENTIS», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_17 .
Цього ж дня о 07:45 ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, керуючи згаданим вище автомобілем, умисно перекрив рух автомобілю «КІА MAGENTIS», у якому перебували ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , під керуванням останнього. ОСОБА_17 , реагуючи на дорожньо-транспортну обстановку, з метою недопущення зіткнення вимушений був зупинити свій транспортний засіб.
Продовжуючи узгоджені дії, ОСОБА_14 здійснив із автомата «АКС-74» чотири постріли в радіаторну решітку й капот автомобіля «КІА MAGENTIS». У цей час ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, озброєні автоматом «АК-74» і пістолетом «ПМ», достовірно знаючи, що в автомобілі ОСОБА_17 перевозяться вироби з дорогоцінних металів, виконуючи умисні дії, направлені на негайне заволодіння чужим майном шляхом застосування фізичного та психічного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вийшли з автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon». При спробі останніх підійти до автомобіля «КІА MAGENTIS», пасажир ОСОБА_18 , побоюючись за своє життя та здоров`я, відкрив передні пасажирські двері автомобіля, вийшов із салону й побіг по    АДРЕСА_8 .
ОСОБА_17 з метою захисту свого життя, здоров`я та недопущення заволодіння золотими прикрасами, скерував належний йому автомобіль поміж стовбом та автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», яким йому було перекрито проїзд, та поїхав до Олександрійського ВП ГУНП у Кіровоградській області. Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з метою доведення злочинного умислу до кінця, намагаючись зупинити автомобіль, здійснила чотири постріли з автомата «АК-74» у задню частину згаданого транспортного засобу.
Потім ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», яким керував ОСОБА_8 , поїхали в напрямку с. Івашинівка П`ятихатського р-ну Дніпропетровської обл., де ОСОБА_14 з метою перешкоджання їх затриманню поліцією та викриттю у вчиненому злочині підпалив автомобіль, на якому вони їхали.
Окрім того, ОСОБА_14 , володіючи інформацією щодо обмінного пункту ТОВ ФК «Октава Фінанс» Полтавського відділення АДРЕСА_9 , який займався обміном валют і в його розумінні там могли бути значні кошти, разом із раніше знайомими йому ОСОБА_7 та двома особами, матеріали, щодо яких виділені в окреме провадження, визначившись з об`єктом посягання, для досягнення єдиного злочинного результату, вчинили спільно кримінальні правопорушення.
З метою попередньої підготовки до вчинення запланованих злочинів ОСОБА_14 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в кінці березня 2016 року автомобілем "Lexus ES 350", н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_14 , під його керуванням, прибули в АДРЕСА_8 і в результаті зовнішнього спостереження встановили місцезнаходження названого вище обмінного пункту, особливості його розташування та прилеглої до нього території.
Оцінивши дані обставини як сприятливі для реалізації злочинних намірів, обравши способом вчинення злочину - розбійний напад на згаданий вище обмінний пункт, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, 02 квітня 2016 року приблизно о 23 годині автомобілем «Volkswagen Passat B5», н.з. НОМЕР_4 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , під управлінням останнього, направились у м. Пирятин Полтавської області.
Задля перешкоджання встановлення їх особистостей та ідентифікації їхнього автомобіля ОСОБА_14 02 квітня 2016 року о 23:45 під час руху по автодорозі «Київ-Харків» наказав ОСОБА_7 перекрити рух, тим самим примусово зупинити автомобіль «Шевроле Каптіва», н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_16 , який повернув на автодорогу «Драбів-Золотоноша» на відстані приблизно 200 м від 126 км автодороги «Київ-Харків» у адміністративно-територіальних межах Кононівської сільської ради Драбівського р-ну Черкаської обл., з метою заволодіння транспортним засобом, який планувалося використати під час розбійного нападу.
Виконуючи наказ ОСОБА_14 , ОСОБА_7 автомобілем «Volkswagen Passat B5» перекрив рух автомобіля «Шевроле Каптіва», в якому перебували ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , під керуванням останнього. ОСОБА_16 , реагуючи на дорожньо-транспортну обстановку, для недопущення зіткнення вимушений був зупинити свій автомобіль.
Продовжуючи узгоджені умисні дії, ОСОБА_14 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, озброєні автоматами «АКС-74», «АК-74» та пістолетом «ПМ», з метою подолання опору ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 оточили автомобіль потерпілих і ОСОБА_14 вигукнув: «Працює ОБНОН!».
ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , приголомшені зухвалістю, цинічним характером застосованих співучасниками протиправних дій, зокрема, погроз, сприйняли ці обставини як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, а тому припинили чинити опір і лягли на землю.
Продовжуючи узгоджені протиправні дії, ОСОБА_14 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, через відчинені двері проникли в салон автомобіля ОСОБА_16 , де ОСОБА_14 переданим особою, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, ключем від автомобіля, який він відібрав у  ОСОБА_16 , запустив двигун.
Привівши автомобіль «Шевроле Каптіва» в рух, ОСОБА_14 разом із двома особами матеріали, щодо яких виділені в окреме провадження, на вказаному транспортному засобі під керуванням ОСОБА_14 , вирушили в м. Пирятин Полтавської області.
Наведеними вище спільними й узгодженими протиправними діями ОСОБА_14 у співучасті з ОСОБА_7 , двома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, незаконно, з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_16 , заволоділи його автомобілем «Шевроле Каптіва», н.з. НОМЕР_5 , вартістю 488 104,68 грн.
Під час незаконного заволодіння транспортним засобом у результаті нападу ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, незаконно, з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, заволоділи їх майном: годинником «Seiko», шкіряним плащем «Lenotti», які належали ОСОБА_16 , та грошовими коштами в сумі 600 грн, 100 дол. США, що станом на 02 квітня 2016 року становило 2621,82 грн, належними ОСОБА_19 , та грошовими коштами в сумі 15 600 грн, які належали ОСОБА_20 
ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, в ході розбійного нападу заволоділи також майном ОСОБА_16 , яке знаходилось в автомобілі: біноклем «Арсенал» х11, швейцарським ножем, атласом автомобільних доріг, двома чашками та двома футболками з логотипом університету ОСОБА_21 .
Продовжуючи злочинні наміри, направлені на заволодіння майном обмінного пункту ТОВ ФК «Октава Фінанс», ОСОБА_14 та дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, 03 квітня 2016 року приблизно о 00:50 під керуванням останнього прибули на вказане місце незаконно здобутим автомобілем «Шевроле Каптіва».
У свою чергу, ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю, вирушив у  АДРЕСА_10 , де залишився чекати спільників автомобілем «Volkswagen Passat B5», н.з. НОМЕР_4 , з метою зникнення ними з місця вчинення злочину.
03 квітня 2016 року о 00:50 дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, попередньо вдягнувши на обличчя маски «балаклави», а на руки - рукавиці, озброївшись пістолетом «ТТ» та автоматом АК-74, отриманими від ОСОБА_14 , який залишився чекати біля автомобіля для здійснення контролю за навколишньою обстановкою, попереджаючи можливість наближення поліцейських і викриття незаконної діяльності, забігли до приміщення названого вище обмінного пункту, погрожуючи працівнику ОСОБА_22 , яка знаходилась у приміщенні каси, зброєю, наказали надати належні в касі гроші. Отримавши відмову ОСОБА_22 віддати кошти, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, намагалась відчинити броньовані двері в касу, однак не змогла, так як вони були замкнуті, після чого касир натиснула тривожну кнопку для виклику поліції.
Дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, розуміючи, що їх злочинні дії можуть бути викритими, вибігли з приміщення обмінного пункту й направились до автомобіля «Шевроле Каптіва» поруч зі входом, де їх чекав ОСОБА_14 , залишили втрьох місце вчинення злочину та приєдналися до ОСОБА_7 , який у цей час автомобілем «Volkswagen Passat B5», н.з. НОМЕР_4 , чекав завершення дій співучасників у с. Кулаженці Гребінківського р-ну Полтавської області.
Скориставшись автомобілем "Шевроле Каптіва", н.з. НОМЕР_5 , як засобом пересування, співучасники позбавились цього транспортного засобу й залишили його на перехресті вул. Молодіжної та Шкільної в с. Кулаженці Гребінківського р-ну Полтавської обл., після чого вирушили в готель «Влада» по АДРЕСА_11 .
При цьому, з метою підготовки до вчинення наведених вище злочинів ОСОБА_14 наприкінці жовтня 2015 року без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю та бойові припаси, а саме: автомати «АКС-74», «АК-74», та пістолети «Макарова», «ТТ», боєприпаси до цих автоматів і пістолетів, 2 корпуси ручної осколкової гранати РГД-5 та підривники до неї з бойовим запалом, які незаконно носив і зберігав за місцем тимчасового проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » по  АДРЕСА_11 ; і кінця квітня 2016 року зберігав у орендованому ним приватному будинку на АДРЕСА_12 , а також у ході нападів.
Окрім того, на початку травня 2016 року ОСОБА_14 , знайшовши пакет із психотропною речовиною - амфетаміном, незаконно, без мети збуту (для особистового вживання) придбав, приніс при собі й зберігав у морозильній камері холодильника у домоволодінні за місцем свого тимчасового проживання на АДРЕСА_12 пакет із цією психотропною речовиною, масою 1,135 г, яку 15 травня 2016 року з 06:00 до 08:30 було знайдено в ОСОБА_14 в ході обшуку за названою вище адресою.
Виправдовуючи ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_23 за ст. 257 КК України, суд першої інстанції ухвалене рішення мотивував тим, що прокурором не доведено винуватості останніх у вчиненні бандитизму, а надано лише докази, які стосуються конкретних злочинів за відсутності ознак вчинення їх саме організованою групою чи злочинною організацією.
На підставі викладених вище мотивів, місцевий суд також дійшов висновку про те, що органом досудового розслідування надано неправильну правову оцінку діям ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 за ч. 4 ст. 187 КК України та перекваліфікував  їх дії на ч. 2 ст. 187 КК України, а при кваліфікації дій ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 289 КК України встановив відсутність кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину організованою групою.
За ухвалою Полтавського апеляціійного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_24 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_25 (з доповненнями) в інтересах ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково.
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_14 ,  ОСОБА_8 та ОСОБА_6 змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку місцевого суду посилання на протокол про результати проведення НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_26 з доданим до нього технічним носієм інформації від 08 червня 2016 року як на докази винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 
Перекваліфіковано дії  ОСОБА_14  з ч. 2 на ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено  ОСОБА_14  від призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд ухвалив вважати  ОСОБА_14 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції, за:
ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років
На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_14 призначено остаточне покарання у виді  позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано ОСОБА_14 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 травня по 13 грудня 2016 року, з 31 травня 2017 року по 27 червня 2018 року, з 03 липня 2018 року по 05 жовтня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 до ОСОБА_14 .
Вирок місцевого суду в іншій частині щодо  ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишено без зміни.
За вироком Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_24 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 задоволено частково.
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасовано.
Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання за:
ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань ухвалено призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 1 місяць 20 днів з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII) ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 травня 2016 року до 10 грудня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено вважати ОСОБА_7 таким, що відбув призначене йому покарання.
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінено:
виключено з мотивувальної частини вироку місцевого суду посилання на протокол про результати проведення НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_26 з доданим до нього технічним носієм інформації від 08 червня 2016 року як на докази винуватості ОСОБА_7 ;
відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 до ОСОБА_7 .
Вирок суду першої інстанції в іншій частині щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
 
Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу та вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з помилковими висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, не знайшла свого підтвердження та не доведена, про виключення кваліфікуючої ознаки вчинення злочину «організованою групою». На думку прокурора, ОСОБА_14 утворив озброєну організовану групу. Прокурор вважає безпідставною перекваліфікацію дій ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з ч. 4 на ч. 2 ст. 187 КК України. Стверджує, що покарання засудженим повинно бути призначене в межах санкцій, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України. Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 419, 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). 
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції послався на докази, які безпосередньо не досліджував (показання потерпілого ОСОБА_17 , технічний носій інформації із записами камер відеоспостереження, які відповідають показанням свідка ОСОБА_17 і які вилучені в ході огляду місця події від 18 листопада 2015 року, протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19 травня 2016 року, протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , в ході яких останні вказують на ОСОБА_6 як на співучасника вчинюваних ними злочинів; протокол обшуку від 23 травня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_6 , дані технічних носіїв, які підтверджують місце розташування телефонів обвинувачених, як до вчинення злочину 18 листопада 2015 року, так і після). Зазначає, що під час апеляційного розгляду 05 жовтня 2023 року (день винесення апеляційним судом оскаржуваної ухвали) колегією суддів ухвалено рішення про долучення до матеріалів кримінального провадження двох процесуальних документів, складених в ході досудового розслідування (постанова про призначення групи прокурорів та ще один документ невідомого змісту), які, на думку захисника, долучені апеляційним судом до кримінального провадження в поза процесуальний спосіб.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року таухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що не було допитано потерпілого по епізоду розбійного нападу на обмінний пункт ТОВ ФК «Октава Фінанс» Полтавського відділення № 25, а свідок ОСОБА_22 була допитана лише 05 жовтня 2023 року в суді апеляційної інстанції. Стверджує про порушення таємниці нарадчої кімнати (суддя ОСОБА_27 під час перебування в нарадчій кімнаті для ухвалення оскаржуваного рішення здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняв постанову щодо ОСОБА_28 ) Стверджує, що інші судді, які ухвалювали вирок стосовно нього, брали участь у розгляді інших справ. Вважає недопустимим доказом показання потерпілого ОСОБА_17 . Стверджує, що такі докази як: протокол огляду місця події від 18 листопада 2015 року з додатками до нього, протокол огляду автомобіля від 18 листопада 2015 року, протокол додаткового огляду автомобіля, який належить потерпілому ОСОБА_17 , від 27 грудня 2015 року, протокол огляду обгорілого автомобіля від 21 листопада 2015 року, протокол додаткового огляду обгорілого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon» від 22 листопада 2015 року, протокол огляду місця події від 18 листопада 2015 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 30 листопада 2015 року за участю свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , повідомлення начальника відділу економічної безпеки Департаменту безпеки ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» від 09 грудня 2015 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09 грудня 2015 року, протокол обшуку автомобіля від 15 травня 2016 року, протокол обшуку тимчасового місця проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 15 травня 2018 року, протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 від 23 травня 2016 року, висновок експерта від 23 листопада 2015 року № 262, висновок експерта від 11 грудня 2015 року № 40, висновок автотоварознавчої експертизи від 15 грудня 2015 року № 2162, висновки експерта від 13 червня 2016 року № 20, № 21, від 05 серпня 2016 року № 157, № 158,  від 08 серпня 2016 року № 156, від 09 серпня 2016 року № 153, № 151, від 08 липня 2016 року № 131, висновок експерта  від 17 червня 2016 року № 509 не підтверджують його винуватості у вчиненні злочинів, за які його засуджено. Вважає недопустимими доказами: протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19 травня 2016 року, протоколи слідчих експериментів від 19 травня 2016 року з підозрюваними ОСОБА_14 ,    ОСОБА_15 . Зазначає, що момент перебування (розташування) 18 листопада 2015 року його телефону в  АДРЕСА_1 нічим не підтверджено, а тому інформаційну аналітичну довідку УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області та інформацію, яка міститься в додатку до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23 серпня 2016 року, а саме на диску DVD-R об`ємом 4700 МБ, ідентифікаційний номер диска НОМЕР_6 , а також аудіо- записи телефонних розмов необхідно визнати недопустимими доказами. Зазначає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 05 жовтня 2023 року судом не надано стороні захисту час для підготовки виступу в судових дебатах та не забезпечено ОСОБА_14 належним правом на захист, оскільки його адвокат ОСОБА_25 не був присутнім під час розгляду справи в Полтавському апеляційному суді 05 жовтня 2023 року, тоді як сам ОСОБА_14 просив відкласти розгляд справи в зв`язку з відсутністю адвоката ОСОБА_25 . Стверджує, що в судовому засіданні до Полтавського апеляційного суду надійшли зі сторони обвинувачення докази у вигляді доручень на проведення слідчих процесуальних дій, які не були взагалі відкриті стороні захисту, які були приєднані в якості доказів винуватості засуджених, що є грубим порушенням вимог закону.
Позиції учасників судового провадження
Захисник в інтересах засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 підтримала касаційну скаргу свого підзахисного, щодо касаційної скарги захисника ОСОБА_10 покладалася на розсуд суду, заперечувала щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Засуджений ОСОБА_8 підтримав свою касаційну скаргу і касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 , заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Захисник в інтересах засудженого  ОСОБА_6 - адвокат  ОСОБА_10 підтримав свою скаргу і касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Засуджений  ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.
Захисник в інтересах засудженого ОСОБА_7 - адвокат  ОСОБА_9 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, щодо касаційних скаргзахисника ОСОБА_10 і засудженого ОСОБА_8 покладався на розсуд суду.
Засуджений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.
Захисник в інтересах засудженого ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_11 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, щодо касаційних скарг захисника ОСОБА_10 і засудженого ОСОБА_8 покладався на розсуд суду.
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_13 , заперечувала щодо задоволення касаційних скарг захисника ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження,  перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засуджених: ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 - ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 -ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ґрунтуються на детально наведених у вироку доказах, які суд усебічно, повно, об`єктивно дослідив та оцінив, навів відповідні мотиви свого рішення.
Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 підтверджується такими доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними протоколу огляду місця події від 18листопада 2015 року здодатками до нього, даними протоколу огляду автомобіля від 18листопада 2015 року, даними протоколу додаткового огляду від 27 грудня 2015 року автомобіля, який належить потерпілому ОСОБА_17 , даними протоколу огляду обгорілого автомобіля від 21 листопада 2015 року, даними протоколу додаткового огляду обгорілого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon» від 22 листопада 2015 року, заявою про добровільну видачу мешканцем м. Олександрія Кіровоградської області копії запису із системи відеонагляду із його будинку на АДРЕСА_13 , на якому зафіксовано рух автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» темно-зеленого кольору від 18 листопада 2015 року та протоколом огляду даного диску, даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 30 листопада 2015 року, повідомленням начальника відділу економічної безпеки Департаменту безпеки ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» від 09 грудня 2015 року, даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09 грудня 2015 року, даними протоколів огляду місця події від 03 та 04 квітня 2016 року з додатками до них, даними висновку експерта від 22 квітня 2016 року № 4/591, даними протоколу обшуку від 16 травня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даними протоколу обшуку від 15 травня 2016 автомобіля «Lexus ES 350», реєстраційний номер НОМЕР_7 , що перебував у користуванні ОСОБА_14 , даними протоколу обшуку від 15 травня 2018 року тимчасового місця проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даними протоколу обшуку помешкання обвинуваченого  ОСОБА_7 , даними протоколів обшуку від 23 травня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , даними висновків експертів від 23 листопада 2015 року № 262 та від 11 грудня 2015 року № 40, даними висновку автотоварознавчої експертизи від 15 грудня 2015 року № 2162, даними протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 19 травня 2016 року, даними протоколів слідчих експериментів від 19 травня 2016 року, іншими доказами.
Полтавський апеляційний суд у вироку від 05 жовтня 2023 року погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України (за виключенням посилання на протокол про результати проведення НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 08 червня 2016 року), визнав його обґрунтованим та таким, що зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням положень ст. 23 КПК України й оцінених відповідно до ст. 94 КПК України. Зокрема, апеляційний суд  зробив висновок, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними висновків судової автотоварознавчої експертизи № 4/591 від 22 квітня 2016 року з додатком, даними протоколу обшуку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на АДРЕСА_14 , показаннями допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_22 (касира обмінного пункту ТОВ ФК «Октава Фінанс» Полтавського відділення АДРЕСА_15 ), даними протоколу огляду місця події від 04 квітня 2015 року на перехресті АДРЕСА_10 з додатком, даними протоколу про результати проведення НСРД у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж - контролю за телефонними розмовами ОСОБА_14 (за абонентським номером НОМЕР_8 ) з додатками від 04 травня 2016 року, якими підтверджено факт тривалого знайомства ОСОБА_14 з ОСОБА_15 і нетривалого знайомства з  ОСОБА_7 , що підтверджено самим ОСОБА_7 у суді першої інстанції.
Суд дав належну оцінку всім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 -  ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 -ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,   ОСОБА_7  -ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.
Довід прокурора про те, що місцевий суд безпідставно виправдав ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ст. 257 КК України, та перекваліфікував дії останніх з ч. 4 на ч. 2 ст.187 КК України, перевірив суд апеляційної інстанції і обґрунтовано визнав безпідставним.  При цьому зазначив, що за нормативним визначенням бандою є попередньо створена озброєна організована група або злочинна організація, з метою вчинення кількох нападів на підприємства, установи організації чи на окремих осіб або одного такого нападу, який потребує ретельної довготривалої підготовки.
У разі вчинення злочину стійким об`єднанням необхідно обов`язково встановити факт існування такого об`єднання та визначити його вид як організованого. Суб`єкт кваліфікації повинен  виходити за межі події злочину, поглиблюючись у юридичну природу розвитку та злочинної діяльності відповідного об`єднання.
Окремо доказується ставлення особи, дії якої оцінюються з позицій кримінального закону, до злочинного об`єднання. Ці дії кваліфікуються по-різному, залежно від того, є вона його учасником, чи ні.
Вузловими моментами розвитку організованої групи є: 1) формування наміру сумісної злочинної діяльності; 2) розподіл ролей між членами об`єднання, з виділенням ролі його керівника (організатора); 3) запровадження практики планування злочинної діяльності; 4) підпорядкування всіх членів об`єднання єдиним
правилам поведінки та вказівкам керівника; 5) стабілізація персонального складу групи. Організованою злочинною групою визнається стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою вчинення злочинів, в якому всі його учасники, підпорядковуючись єдиним правилам поведінки та розпорядженням керівника, здійснюють у відносно незмінному його складі згідно визначеного розподілу ролей за заздалегідь розробленим планом (програмою) свою діяльність.
За визначенням вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься у ч. 3 ст. 28 КК України - злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що прокурором має бути наведено не тільки докази щодо конкретного злочину, вчиненого злочинним об`єднанням, але й щодо діяльності винних, безпосередньо пов`язаної з утворенням такого об`єднання (від ситуативних дій осіб, які мали наміри поєднати свої умисли щодо утворення злочинного об`єднання з метою вчинення конкретних злочинів, до цілком змістовних зв`язків цих осіб, які набувають по суті статусу учасників такого об`єднання, яке за своїми видовими характеристиками точно відповідає законодавчо визначеному його змісту).
Із хронології та послідовності діянь обвинувачених зі співучасниками, установленої на підставі аналізу зазначеної вище сукупності доказів, вбачається лише те, що: а)  ОСОБА_14 під впливом корисливого мотиву з метою заволодіння майном громадян підшукував співучасників, які могли поділяти його наміри (задуми); б) співучасники спільно розподіляли між собою ролі й разом безпосередньо виконували об`єктивну сторону ситуативно спланованих злочинів; в) участь ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто більшої частини групи, мала виключно епізодичний характер (вони брали участь лише в одному конкретному епізоді злочину).
Поєднання та оцінка наведених вище обставин у сукупності свідчить про те, що діяння обвинувачених, які передували вчиненню інкримінованих епізодів злочину, й ті, які свідчили про їх реалізацію, за своїми ознаками мають розцінюватись не як організація (утворення) стійкого злочинного об`єднання (організованої групи) і вчинення злочинів у складі саме такої (складної) форми співучасті, а як організація конкретних злочинів і їх вчинення за попередньою змовою групою осіб, тобто в менш простій формі співучасті.
Таким чином, прокурором не доведено за фактичними обставинами цього провадження, що ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом зі співучасниками організували стійке об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, що виключає можливість надання правової оцінки їх діянь за ст. 257 та ч. 4 ст.187 КК України. Отже, підстави для перекваліфікації дій засуджених з ч. 2 на ч. 4 ст. 187 КК України відсутні. 
Довід засудженого ОСОБА_8 про те, що не було допитано потерпілого за епізодом розбійного нападу на обмінний пункт ТОВ ФК «Октава Фінанс» Полтавського відділення № 25, перевірявся судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнаний безпідставним.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за вказаним вище епізодом потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 були належним чином повідомлені про місце, дату й час проведення підготовчого судового засідання (24 листопада 2017 року о 13:00 в приміщенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області), однак до суду не з`явились. Водночас потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_19 в направлених до суду заявах просили здійснювати це засідання за їх відсутності (т. 10, а.к.п. 232-233, т. 11 а.п.6-7).
У подальшому потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 були повідомлені про місце, дату й час судового провадження, в тому числі судового розгляду, в місцевому суді, неодноразово заявляли клопотання щодо проведення всього розгляду справи без їх участі (т. 11, а.к.п. 82-184, т. 14, а.к.п. 141-142, 174-175). При цьому, як убачається із аудіозапису та журналу судового засідання від 21 лютого 2018 року потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 були безпосередньо допитані в судовому засіданні першої інстанції (т. 12, а.к.п. 164-165).
Натомість, брати участь у судовому провадженні чи в окремих його судових засіданнях є правом потерпілих осіб згідно з п. 2 ч. 3 ст. 56 КПК України, яке також передбачає і право відмовитися від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції. При цьому, апеляційних скарг щодо порушення місцевим судом прав потерпілих вони не подавали.
Ураховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, з чим погодився апеляційний суд і погоджується колегія суддів Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції перевірив та обґрунтовано визнав безпідставним довід засудженого ОСОБА_8 про порушення таємниці нарадчої кімнати у суді першої інстанції, яке виразилося у тому, що суддя ОСОБА_27 під час перебування в цій кімнаті для ухвалення оскаржуваного рішення здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалив постанову щодо ОСОБА_28 . 
Із журналів судових засідань і технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, встановлено, що місцевий суд у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_27 , суддів: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , у цьому кримінальному провадженні видалився до нарадчої кімнати для ухвалення остаточного судового рішення 06 травня 2019 року о 10:43, а вийшов з нарадчої кімнати та розпочав проголошення оскаржуваного вироку 08 травня 2019 року о 15:14, яке закінчив 08 травня 2019 року о 16:39 (т. 23, а.к.п. 1-3).
Розгляд же справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_28 (справа №541/763/19, провадження №3/541/297/2019), яка перебувала у провадженні судді ОСОБА_27 , призначався на 08:15 08 травня 2019 року, однак був відкладений на 17:00 08 травня 2019 року у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_27 в нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною довідкою секретаря судового засідання. Фіксування судового засідання не здійснювалось у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого про місце, дату й час розгляду провадження ОСОБА_28 . Текст постанови про накладення стягнення на ОСОБА_28 за ч. 1 ст. 130, ч.1 ст.139 КУпАП від 08 травня 2019 року по даній справі суддею направлено до Єдиного державного реєстру судових рішень 13 травня 2019 року.
Як підсумок, суддею ОСОБА_27 здійснено розгляд згаданої вище справи щодо ОСОБА_28 та оприлюднено в електронному вигляді текст прийнятої за результатами її розгляду постанови після виходу колегії суддів у складі з ним із нарадчої кімнати в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , а тому доводи сторони захисту про протилежне є надуманими.
Доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що такі докази, як: протокол огляду місця події від 18 листопада 2015 року з додатками до нього, протокол огляду автомобіля від 18 листопада 2015 року, протокол додаткового огляду від 27 грудня 2015 року автомобіля, який належить потерпілому ОСОБА_17 , протокол огляду обгорілого автомобіля від 21 листопада 2015 року, протокол додаткового огляду обгорілого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon» від 22 листопада 2015 року, протокол огляду місця події від 18 листопада 2015 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 30 листопада 2015 року за участю свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , повідомлення начальника відділу економічної безпеки Департаменту безпеки ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» від 09 грудня 2015 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09 грудня 2015 року, протокол обшуку автомобіля від 15 травня 2016 року, протокол обшуку від 15 травня 2018 року тимчасового місця проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протокол обшуку від 23 травня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_8 , висновок експерта від 23 листопада 2015 року № 262, висновок експерта від 11 грудня 2015 року № 40, висновок автотоварознавчої експертизи від 15 грудня 2015 року № 2162, висновки експерта від 13 червня 2016 року № 20, № 21, від 05 серпня 2016 року № 158, від 05 серпня 2016 року № 157, від 08 серпня 2016 року № 156, від 09 серпня 2016 року № 153, № 151, від 08 липня 2016 року № 131, висновок експерта  від 17 червня 2016 року № 509 не підтверджують його винуватості колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги, оскільки місцевий суд, з урахуванням змін, внесених ухвалою суду апеляційної інстанції, дослідивши усі докази, дав їм належну оцінку у сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених  ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що є недопустимими доказами протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19 травня 2016 року, протоколи слідчих експериментів від 19 травня 2016 року з підозрюваними ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інформаційної аналітичної довідки УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області та інформації, яка міститься в додатку до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23 серпня 2016 року, а саме на диску DVD-R об`ємом 4700 МБ, ідентифікаційний номер диска НОМЕР_6 , не є слушними.
Стаття 86 КПК України установлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 87 КПК України  недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит;
3. Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав, передбачених ст. 87 КПК України,  для визнання недопустимими доказами показань потерпілого ОСОБА_17 , протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19 травня 2016 року, протоколів слідчих експериментів від 19 травня 2016 року з підозрюваними ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інформаційної аналітичної довідки УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області та інформацією, яка міститься в додатку до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23 серпня 2016 року, а саме на диску РУР-И об`ємом 4700 МБ, ідентифікаційний номер диска 20735 вк., аудіо-записи телефонних розмов.
Колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги довід засудженого ОСОБА_8 про те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 05 жовтня 2023 року судом стороні захисту не надано часу для підготовки до виступу у судових дебатах.
Як убачається з матеріалів справи, зазначене кримінальне провадження після повторного автоматизованого розподілу судової справи у складі головуючого судді ОСОБА_33 , суддів ОСОБА_34 , ОСОБА_35 розглядалося в апеляційному суді з 10 грудня 2019 року, а тому сторона захисту мала достатньо часу підготуватися для виступу у судових дебатах. Отже, колегія суддів Верховного Суду  не вбачає істотних порушень кримінального процесуального закону в сенсі ст. 412 КПК України, а тому довід засудженого ОСОБА_8 щодо ненадання апеляційним судом часу для підготовки виступу в судових дебатах є безпідставним.
Довід засудженого ОСОБА_8 про те, що засудженого ОСОБА_14 не було забезпечено належним правом на захист колегія суддів Верховного Суду не розглядає, оскільки це стосується інтересів засудженого ОСОБА_14 і останнім не оскаржується.
Також не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону приєднання в судовому засіданні Полтавського апеляційного суду доручень на проведення слідчих процесуальних дій, які надійшли зі сторони обвинувачення, про що зазначають у своїх скаргах засуджений ОСОБА_8 і захисник ОСОБА_10 .
Колегія суддів Верховного Суду відхиляє довід захисника ОСОБА_10 про те, що суд апеляційної інстанції послався на докази, які безпосередньо не досліджував, і зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням сторони повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, є обов`язковим лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповно або з порушеннями. 
Як видно з вироку і ухвали від 05 жовтня 2023 року, Полтавський апеляційний суд провів судове слідство, зокрема, допитав свідка ОСОБА_22 - касира обмінного пункту ТОВ ФК «Октава Фінанс» Полтавського відділення № 25, дослідив письмові докази і не ставив під сумнів достовірність доказів, досліджених у суді першої інстанції. У касаційній скарзі захисника ОСОБА_10 не зазначено, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, залишилися не дослідженими судом першої інстанції і які дії та рішення суду першої інстанції завадили стороні обвинувачення всебічно й повно їх дослідити.
У касаційних скаргах містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу Верховним Судом та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. Суд касаційної інстанції зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain, заява № 303-A, § 29, від 09 грудня 1994 року; Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, § 58, від 10 лютого 2010 року).
Призначене ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК України.
Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК України. При цьому, задовольняючи частково апеляційні скарги прокурора ОСОБА_24 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_25 (з доповненнями) в інтересах ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 і змінюючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_14 ,  ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і підстави, з яких скарги апелянтів  визнав частково обґрунтованими.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам                статей 370, 419 КПК України, в тому числі з огляду на зазначене.
Вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, касаційні скарги прокурора ОСОБА_13 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2019 рокута ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора ОСОБА_13 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції,засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,  є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                              ОСОБА_3