Дата документу 29.05.2024 Справа № 317/4108/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 317/4108/18 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/257/24-2 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року                                             м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Погосян Маргарити Арсенівни на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позов обґрунтований тим, що 23 травня 2007 року між ОСОБА_5 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ZPV0G100000174, згідно з яким ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 25 000 дол. США зі сплатою 12,00 % на рік на суму заборгованості з кінцевим терміном повернення 24 травня 2027 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 23 травня 2007 року № ZPV0G100000174 становить 65 688,76 дол. США, з яких: 20 601,96 дол. США – заборгованість за кредитом, 15 463,19 дол. США – проценти, 2 727,98 дол. США – комісія, 26 895,63 дол. США – пеня.
Посилаючись на положення статі 1281 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як спадкоємців позичальника заборгованість в розмірі 20 601,96 дол. США.
Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2007 року № ZPV0G100000174 у розмірі 20 601,96 дол. США, по 6 867,32 дол. США з кожної. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Погосян М.А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дізналась про існування заочного рішення тільки у квітні 2023 року. Вважає, що суд першої інстанції позбавив її можливості бути присутньою під час розгляду справи, подавати клопотання, пояснення, адже вона не була повідомлена про розгляд справи. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що діти ОСОБА_5 неповнолітні та не можуть виступати сторонами у справі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , задоволено частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року скасовано та ухвалене нове судове рішення про відмову в позові.
Не погоджуючись із зазначеною постановою Запорізького апеляційного суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу, у якій просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, тому заборгованість у розмірі 20601,96 доларів США підлягає стягненню з відповідачів, які є його спадкоємцями, на користь позивача.
Проте, в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 травня 2007 року між ОСОБА_5 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZPV0G100000174, згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 25 000 дол. США зі сплатою 12,00 % на рік на суму заборгованості з кінцевим терміном повернення 24 травня 2027 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Згідно з розрахунком банку на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2007 року № ZPV0G100000174 становила 65 688,76 дол. США, з яких: 20 601,96 дол. США – заборгованість за кредитом, 15 463,19 дол. США – заборгованість за процентами, 2 727,98 дол. США – комісія, 26 895,63 дол. США – пеня.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  ОСОБА_5 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований.
Крім того позичальнику належав будинок на 
АДРЕСА_2 , який знаходиться в іпотеці банку.
Запорізькою районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 177/2013. Із заявами про прийняття спадщини 17 квітня 2013 року звернулась ОСОБА_1 , а також малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в інтересах яких діяла їх матір - ОСОБА_1 .
У травні 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив через нотаріуса вимогу (претензію) до спадкоємців ОСОБА_5 .
Згідно відповіді державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори від 01 лютого 2014 року № 966 претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» отримана та зареєстрована нотаріальною конторою.
Запорізькою районною державною нотаріальною конторою на адресу відповідачів направлено повідомлення про те, що у спадкодавця наявна заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яку вони мають погасити відповідно до статей 1281, 1282 ЦПК України.
Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори від 07 серпня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 на житловий будинок на АДРЕСА_2 , через ненадання нотаріусу правовстановлюючих документів.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві
з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
В силу частин 1 та 2 статті 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.  Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів - спадкоємців, які прийняли спадщину.
Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому, законодавством не передбачені форма і зміст вимог кредитора та на нотаріуса не покладено обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог. Зі змісту претензії банку, адресованої нотаріусу, чітко убачається кореспондуючий обов`язок спадкоємців погасити борг спадкодавця.
Аналогічні висновки містяться в постановах ВС від 10.03.2021 року у справі №522/5924/17 та від 11 липня 2018 року у справі №495/1933/15-ц.
За змістом частини першої статті 1297 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що саме по собі не звернення спадкоємця, який прийняв спадщину, до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення кредиту чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання у спадщину жодного майна у особи відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року в справі № 295/15702/20, від 27 лютого 2023 року в справі № 572/1497/22.
Верховний Суд у постановах  від 18 вересня 2019 року в справі № 640/6274/16, від 22 листопада 2023 року в справі № 296/10420/21 звертав увагу, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
– чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
– коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
– при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
– при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Судом першої інстанції витребувано у Запорізькій районній державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведену щодо майна померлого ОСОБА_5 , відповідно до якої з заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_1 та малолітні дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , від імені яких діяла їх матір ОСОБА_1 .
Отже, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , саме вони і мають відповідати за вимогами кредитора спадкодавця.
Відповідно до статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. У разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває цивільної процесуальної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. Цивільної процесуальної дієздатності набуває також неповнолітня особа, якій у порядку, встановленому цим Кодексом, надано повну цивільну дієздатність.
Таким чином ОСОБА_1 , як мати  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на час звернення банку до суду із розглядуваним позовом, була законним представником своїх дітей.
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття, зареєструвала шлюб 24 вересня 2022 року та змінила своє прізвище на ОСОБА_6 .
У матеріалах справи є претензія від 31 травня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк», яке просило включити свої кредиторські вимоги в спадкову масу, про що нотаріусом повідомлено спадкоємців.
Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори від 07 серпня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 на житловий будинок на АДРЕСА_2  у зв`язку із ненаданням нотаріусу правовстановлюючого документа на будинок.
Згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.
У заявах нотаріусу від 17 квітня 2013 року про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначала, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 входять житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_5 належали: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Вартість спадкового майна судом першої інстанції не встановлювалася.
З висновків про ринкову вартість нерухомого майна, виконаних суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , дата оцінки – 17 травня 2024 року, строк дії – шість місяців з дня дати оцінки, які прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, вбачається, що величина ринкової вартості об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 164 512 грн. 00 коп. (без ПДВ); величина ринкової вартості об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_2 , становить 263 352 грн. 00 коп. (без ПДВ).
Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції, загальна вартість спадкового майна становить 427 864 грн. (164 512 грн. 00 коп. + 263 352 грн. 00 коп.).
Кредитор у строки, визначені ст. 1281 ЦК України, звернувся з претензією до нотаріуса, довів наявність боргу у спадкодавця.
Отже, виходячи з викладених обставин та того, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , саме вони і мають відповідати за вимогами кредитора спадкодавця, але в межах вартості майна одержаного у спадщину, вартість якого становить 427 864 грн.
Визначаючи розмір стягнення колегія суддів констатує, що вимога заявлена в іноземній валюті.
За рекомендацією абз. 2 п. 14 Постанови пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Зазначені рекомендації підтримані судовою практикою ВС, зокрема викладені у висновку постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №925/1049/13, де зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд у мотивувальній частині рішення наводить розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.
Станом на день ухвалення цієї постанови офіційний курс НБУ становить 40,3958 грн. за 1 дол. США.
Таким чином, оскільки вартість спадкового майна становить 427 864 грн., оскаржуване рішення слідзмінити, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_8 суму заборгованості за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 року з 20 601,96 доларів США до 10 591 доларів США 79 центів США що становить 427 864 грн. 00 коп. (по курсу НБУ станом на 29.05.2024 року 1 дол. США = 40,3958 грн.), тобто по 3 530 доларів США 60 центів США з кожного з відповідачів.
Апеляційна скарга обґрунтована серед іншого і тим, що справа була розглянута судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.
Проте, вказані доводи не знайшли свого підтвердження.
Так, на судове засідання, яке було призначено на 22.04.2019 року на 09.00 год. (дата ухвалення заочного рішення) судом першої інстанції направлялися судові повістки відповідачам за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, конверт повернувся не врученим з причини відсутності адресата (т.1, а.с. 64, зворот). 
Вказана адреса реєстрації відповідачів зазначалася банком у позовній заяві (т. 1, а.с. 2), що додатково підтвердилося наданою на запити суду першої інстанції інформацією Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за вищевказаною адресою (т. 1, а.с. 29-32, 33-35).
Враховуючи положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зважаючи на вказане, колегія суддів не вбачає підстав вважати неналежним повідомлення відповідачів про судове засідання, що було призначено на 22.04.2019 року на 09.00 год. (дата ухвалення заочного рішення).
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач неправильно визначив склад відповідачів, а саме, що норми ЦК України не передбачають стягнення заборгованості по кредитному договору з дітей спадкодавця, норми ЦК України передбачають стягнення вимоги кредитора саме з спадкоємця, але немає конкретизації чи можуть діти, які є неповнолітніми, бути спадкоємцями вимог кредитора, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Оскільки після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , саме вони і мають відповідати за вимогами кредитора спадкодавця. ОСОБА_1 , як мати  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на час звернення банку до суду із розглядуваним позовом, була законним представником своїх дітей.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, судом першої інстанції було стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2792 грн. 50 коп. з кожної.
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
У випадку розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, звільненими від сплати судового збору за результатами розгляду справи, є особи, які зазначені у статті 5 Закону України «Про судовий збір».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 023834 (т. 1, а. с. 91).
Таким чином ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звільнена від сплати судового збору на підставі вищенаведених положень Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на наведені вище норми права, рішення суду першої інстанціїу цій справі в частині стягнення судових витрат слід скасувати, оскільки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звільнена від сплати судового збору. Судовий збір, сплачений АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позовної заяви, підлягає стягненню з ОСОБА_8 пропорційно частці задоволених позовних вимог. Решта судового збору, сплаченого АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позовної заяви, підлягає компенсації за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Погосян Маргарити Арсенівни задовольнити частково.
Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цій справі змінити, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_8 суму заборгованості за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 року з 20 601,96 доларів США до 10 591 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто один) доларів США 79 центів США що становить 427 864 (чотириста двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп.
Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цій справі в частині стягнення судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2 792 грн. (дві тисячі сімсот дев`яносто дві) 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 07 червня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка 

Е.А. Онищенко