Справа № 2-1299/10/0205
Провадження № 22-ц/801/1270/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Борусевич Сергій Йосипович, на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Верніка В. М. в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області, повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року,
в  справі № 2-1299/10/0205 за заявою адвоката Борусевича Сергія Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айквітас», про заміну сторони виконавчого провадження, 

встановив:
Короткий зміст вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Борусевич Сергій Йосипович, звернулась в суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Заява мотивована тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.10.2010 у справі №2-1299/10/0205 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 35 841,44 доларів США, що станом на 10.08.2010, відповідно до офіційного курсу НБУ (1 дол. США = 7.89 грн.), еквівалентно 282 788,96 грн заборгованості по договору кредиту; 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду судового процесу. А також звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 143,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0908 га., що знаходиться за адресою: вул. Тичини, що належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 13.06.2002 та Державним актом на право власності на земельну ділянку від 15.10.2008 року. 
На виконання зазначеного рішення, 10.12.2010 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист № 2-1299, який в частині стягнення боргу в розмірі 284 608,96 грн з ОСОБА_2 перебуває на примусовому виконанні у Жмеринському відділі державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №56399805. 
07 березня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» набуло права вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.
07 березня 2024 року між ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_1 набула права вимоги до боржника ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.
В обґрунтування необхідності здійснення заміни сторони виконавчого провадження з виконання рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.10.2010 у цій справі заявник зазначає, що набула право вимоги до боржника за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 07 березня 2024 року та здійснила повну оплату за відступлене право вимоги.
За наведених вище обставин, заявник просила замінити вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника – ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №56399805 за виконавчим листом, виданим 10.12.2010 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області в цивільній справі №2-1299/10/0205 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог суд першої інстанції виходив з того, що даний правочин щодо наступного відступлення права грошової вимоги не укладений за правилами договору факторингу, передусім щодо повноважного суб`єктного складу його сторін в частині нового кредитора, а також цей договір не становить предмету викупу фізичною особою у фінансової установи, що перебуває у стадії ліквідації, заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед нею, право на що реалізовано на електронних торгах, суто з умов чого є можливим його набуття саме фізичною особою, тому дійшов висновку, що вимога заявника ОСОБА_1 про заміну нею сторони стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у даному виконавчому провадженні з наведених підстав є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У травні 2024 року адвокат Борусевич С. Й. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2024 року справу призначено до розгляду на 04 червня 2024 року об 11 год. 40 хв. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2024 року суддю ОСОБА_4 замінено на суддю ОСОБА_5 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено, що договір про відступлення права вимоги оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилається заявник, у зв`язку з чим відмова суду першої інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір фактично не може змінити імперативні приписи законодавства, є помилковими. Зауважує, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору про відступлення права вимоги від 07.03.2024 недійсним. Так само відсутні заперечення учасників справи щодо факту правомірності укладення цього договору. З огляду на зазначене вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяви про зміну вибулої сторони виконавчого провадження. 
Свої правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Борусевич С. Й. апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, а також надав відповідні пояснення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.10.2010 в справі №2-1299/10/0205 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 35 841,44 доларів США, що станом на 10.08.2010, відповідно до офіційного курсу НБУ (1 дол. США = 7.89 грн), еквівалентно 282 788,96 грн заборгованості по договору кредиту; 1700 грн судового збору та 120 грн витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду судового процесу, та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 143,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0908 га, що знаходиться за адресою: вул. Тичини, що належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 13.06.2002 та Державним актом на право власності на земельну ділянку від 15.10.2008. На підставі зазначеного рішення Жмеринським міськрайонним судом 10.12.2010 року видано виконавчий лист (а.с.9,13).
Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2018 державним виконавцем Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Печинською А. А. відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №2-1299, виданого 10.12.2010 Жмеринським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 284 608,96 грн (а.с.14).
Відповідно до умов договору факторингу від 07.03.2024 та акту прийому-передачі документації від 07.03.2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «АЙКВІТАС», останньому передано право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 15.05.2008 року №CM-SMEB04/249/2008 в розмірі заборгованості по кредитному договору. При цьому п.п.7.4.1 даного правочину передбачає право фактора ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» (а.с.10-12).
Згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від 07.03.2024 та акту прийому-передачі документації відповідно до договору про відступлення права вимоги до даного правочину, укладеного між ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» та ОСОБА_1 , останній передано право вимоги вказаного товариства з обмеженою відповідальністю до божника ОСОБА_2 за кредитним договором №CM-SMEB04/249/2008 від 15.05.2008 року, щодо заборгованості в сумі 275 226,86 грн (а.с.16-19).

Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1  – адвоката Борусевича С. Й., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом статей 512 ЦК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Положення частини першої статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.
Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина перша статті 1083 ЦК України). 
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Зі змісту статей 1077 та 1079 ЦК України і частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.
Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.
Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина друга статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.
Таким чином, у судовій практиці релевантною залишається позиція, що якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) зазначено, що:
«Велика Палата Верховного Суду вкотре наголошує на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Здійснюючи розмежування договору цесії від договору факторингу потрібно враховувати, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги, Цивільний кодекс передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 512 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом (первісним кредитором) фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
З урахуванням наведеного, оскільки укладений між ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» та ОСОБА_1 договір по своїй суті є договором факторингу, фізична особа – ОСОБА_1 не може бути новим кредитором у спірних правовідносинах, адже для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, проте ОСОБА_1 не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.
Оскільки за обставинами справи є очевидним, що з укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги, а також наступне відступлення повинно було здійснюватися відповідно до положень, що регулює відносини з факторингу, не права вимоги, відповідно вказаний договір суперечить положенням статей 1054, 1079, 1083 ЦК України.
Отже, договір про відступлення права вимоги, незважаючи на його назву, за своєю правовою природою є договорами факторингу з огляду на те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця - особи, яка є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, і яка надавала позивачу у цій справі фінансові послуги.
З урахуванням наведено, оскільки такий договір по своїй суті є договором факторингу, фізична особа – ОСОБА_1 не може бути новим кредитором у таких правовідносинах, адже для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, проте ОСОБА_1 не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.
ВС КЦС застосовано висновок, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Підставою такого вибуття може бути настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Таким чином, необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи саме матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
Проте, як уже зазначено вище, ОСОБА_1 не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу, а отже вона не може набути матеріальні права, що належать такій фінансовій установі у даних правовідносинах.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу та є безпідставними, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога заявника ОСОБА_1 про заміну нею сторони стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у даному виконавчому провадженні з наведених підстав є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки місцевого суду скаржником не спростовані.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Борусевич Сергій Йосипович, залишити без задоволення.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

Головуючий                                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           М. В. Матківська

                                                 І. М. Стадник