УКРАЇНА 
                   Житомирський апеляційний суд  

Справа №295/3407/23                 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов  Д.В.
Категорія 34                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання         Антоневської В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3407/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович
на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В.
встановив:
У березні 2023 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути із відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі – 908 655,12 грн., з яких: 382 771,37 грн. – вартості відновлювального ремонту автомобіля, 25 883,75 грн. – інфляційних втрат, 300 000,00 грн. – упущеної вигоди та 200 000,00 грн. – моральної шкоди.
На обґрунтування позову вказувала, що їй на праві власності належить автомобіль Volkswagen T-ROC, державний номерний знак НОМЕР_1 . Як слідує зі змісту позову, 02.09.2022 о 15:30 год. в м. Житомирі по вул. Грушевського, 95-А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на регульованому перехресті здійснив рух на забороняючий червоний сигнал світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача, який рухався на дозволений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 14 грудня 2022 року відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Страховою компанією було проведено відшкодування позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 178 400,00 грн. Відповідно до експертного висновку №2900 автотоварознавчої експертизи автомобіля Volkswagen T-ROC, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, становить 492 417,46 грн., а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля станом на дату огляду 27.09.2022 року становила 561 171,37 гривень.
Вказувала, що станом на 02.09.2022 року належний їй автомобіль Volkswagen T-ROC, д.н.з. НОМЕР_3 , перебував на гарантійному обслуговуванні у офіційного дилера Volkswagen - ТОВ «Інтер Авто Центр», мав пробіг лише в 26 тис.км, в період з часу придбання з 10 червня 2020 року по 02 вересня 2022 року учасником дорожньо-транспортних пригод не був, тобто був фактично новим автомобілем на гарантійному обслуговуванні. До цього часу автомобіль не відремонтований та зберігається на території ТОВ «Інтер Авто Центр».
Позивач оцінює упущену вигоду в сумі 300 000,00 грн. з розрахунку, що навіть відремонтувавши автомобіль, вона втратить при його продажу 30% вартості внаслідок його участі в ДТП, що має наслідком заміну значної кількості деталей та втрату гарантії виробника. Крім цього ОСОБА_1 додала, що внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження та психологічну травму і виключно в інтересах відповідача не зверталася до правоохоронних органів з питання отримання за результатом ДТП тілесних ушкоджень. Завдану моральну шкоду, якої зазнала позивач під час ДТП у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, пов`язаних із знищенням чи пошкодженням її майна, оцінює в 200 000,00 грн.
Окрім того, оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу повністю встановлена постановою суду, страхові відшкодування не в повній мірі покрили завдані збитки, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними завданими збитками з урахуванням сум інфляційних втрат в період часу з 02 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року, що складається із вартості відновлювального ремонту в розмірі 382 771,37 грн., інфляційних втрат в сумі 25 883,75 грн., упущеної вигоди в розмірі 300 000 грн., моральної шкоди в сумі 200 000 грн., а всього 908 655,12 грн. У добровільному порядку відшкодувати завдані збитки ОСОБА_2 відмовляється.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  289 242,81 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 20 000,00 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач через свого представникаподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано при постановленні рішення про відмову в стягненні упущеної вигоди, що відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТ3 та величини втрати товарної вартості. За змістом цих положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Такі збитки у вигляді упущеної вигоди наявні у позивача у вигляді значної втрати вартості автомобіля, який вже побував в серйозному ДТП та внаслідок чого його ринкова вартість стала значно нижчою ніж вартість аналогічного автомобіля такого ж року випуску та з таким же пробігом, але який не був пошкоджений в ДТП. Додає, що автомобілі, що були в ДТП, при продажу втрачають від 20% до 40% ринкової вартості навіть за умови проведення ремонту та заміни пошкоджених деталей, перефарбування елементів кузова тощо, тому позивач має право на відшкодування упущеної вигоди. Окрім того, відповідач не спростував заявленої позивачем суми упущеної виголи, а тому така сума збитку є чітко обґрунтованою, вказані збитки виникли внаслідок протиправної поведінки відповідача.
Окрім того, судом першої інстанції не було досліджено сайту avtoria.ua, хоча таке клопотання про дослідження електронного доказу в місці його знаходження в мережі Інтернет було задоволено в підготовчому засіданні.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що сторони фактично в позасудовому порядку провели експертизу вартості завданих збитків та саме відповідачем був оплачений даний висновок експерта, з яким він погодився та не оскаржував. Висновок експерта було виготовлений на дату 27 вересня 2022 року. З того часу і до моменту подання позову до суду визначену в експертному висновку суму збитків відповідач не відшкодував, хоча з часу проведення експертизи до часу подання позову до суду минуло 6 місяців. Отже, з часу визначення та узгодження зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу збитки за сумою, визначеною в експертизі відповідач не здійснив дій по відшкодуванню. Тому твердження суду першої інстанції про те, що конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало є помилковим.
Судом не наведено доводів та висновків з приводу обґрунтування суми задоволених позовних вимог та відхилених позовних вимог щодо завданої моральної шкоди. Натомість в позовній заяві було вказано, що з моменту ДТП та до цього часу позивач відчуває психологічну травму від перенесеного стресу та нервового перенапруження під час ДТП, від душевних переживань та осмислення того, що відбулось, а тому до цього часу не може подолати страх перед керуванням автомобілем, і тому оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.
Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Позивач та її представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити її вимоги, скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_4 відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Із постанови Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2022 року у справі №295/8678/22 вбачається, що 02.09.2022 о 15-30 год. в м. Житомирі по вул. Грушевського, 95-А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_6 , на регульованому перехресті здійснив рух на забороняючий червоний сигнал світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який рухався на дозволений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаної ДТП (а.с.11-12).
На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом №АТ/1197179, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль марки Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_6 . Строк дії цього поліса: з 18 вересня 2021 року до 17 вересня 2022 року. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн, франшиза – 1 500,00 грн. Крім цього, зі змісту полісу слідує, що внаслідок його підписання страхувальник підтвердив укладення (підписання) договору добровільного комплексного страхування в частині програми «Автоцивілка Плюс», внаслідок чого ліміт страхової суми за полісом ОСПЦВ був розширений на 50 000 грн., страхова премія склала 100 грн. (а.с.13).
Відповідно до експертного висновку №2900 від 05.10.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_4 , з технічної точки зору, станом на 27.09.2022 року внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 02.09.2022 року, становить 492 417,46 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на дату огляду 27.09.2022 року становить 561 171,37 грн. (а.с.16-29)
Акціонерним товариством Страхова група «ТАС» як страховиком на користь ОСОБА_1 було виплачено 178 400,00 грн. страхового відшкодування за пошкоджений при ДТП транспортний засіб Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с.14-15).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довела, що вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, дохід в сумі 300 000 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Позивач, обґрунтовуючи вимоги про стягнення упущеної вигоди в сумі 300 000,00 грн., вказувала на те, що навіть відремонтувавши автомобіль, втратить при його продажу 30% вартості внаслідок участі вказаного автомобіля в ДТП, що має наслідком заміну значної кількості деталей та втрату гарантії виробника.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова Верховного Суду у справі № 703/3303/20 від 26 жовтня 2022 року, провадження № 61-8163св22).
Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 916/450/20, від 10 листопада 2022 року у справі № 910/7511/20).
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт того, що упущена вигода не є абстрактною, а дійсно була б нею отримана в разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.
Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, тому і прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положення частини 2 статті 11 ЦК України передбачають, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконання зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди.
Предметом позову у справі є стягнення, на підставі частини другої статті 625 ЦК України, інфляційних втрат в розмірі 25 883,75 грн. за період із 02.09.2022 року по 27.02.2023 року.
При цьому, із заявлених позовних вимог, судом встановлено, що позивач вважає, що відповідальність за невиконання зобов`язання із відшкодування матеріальної шкоди виникла у відповідача із 02.09.2022 року, тобто з дати настання дорожньо-транспортної пригоди. 
В апеляційній скарзі позивач вказує, шо сторонами у позасудовому порядку була проведена експертиза вартості завданих збитків, яка була оплачена відповідачем, та результати якої відповідачем не оскаржувалися, що свідчить про його згоду із визначеним розміром збитків. Невиконання зобов`язання полягало у тому, що відповідачем не була відшкодована сума збитків, визначена в експертному висновку від 27.02.2022 року, з часу проведення експертизи із до моменту пред`явлення позову до суду.
Однак, колегія суддів не може погодитися із вказаними аргументами позивача, оскільки відповідальність за невиконання зобов`язання із відшкодування матеріальної шкоди у відповідача не виникла ні з дати настання дорожньо-транспортної пригоди, ні з дати проведення експертизи вартості завданих збитків. 
Лише з часу набрання законної сили рішенням суду про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 289 242,81 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у даній справі у відповідача виникає зобов`язання відшкодувати матеріальну шкоду, завдану позивачу.
Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 25 883,75 грн. за період із 02.09.2022 року по 27.02.2023 року задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення позивача до суду із позовом між нею та ОСОБА_2 не існувало грошових зобов`язань, що унеможливлює застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог та стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., виходячи із наступного.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин, підставами для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, завданих позивачу, виходячи з принципів розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.
У контексті доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
У справі, яка переглядається, апеляційний суд не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості.
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання позивача в апеляційній скарзі на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14 є безпідставним, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а відповідні аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович, залишити без задоволення, а рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2023 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 травня 2024 року.

Головуючий                                               Судді