ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 року          м.Дніпро         Справа №  916/3402/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),                        
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2023 (суддя Крижний О.М., повний текст якого підписаний 24.11.2023) та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 (суддя Крижний О.М., повний текст підписано 08.12.2023) у справі № 916/3402/23 
за позовом  Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", м. Ізмаїл Одеської області
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021", м. Дніпро
про  стягнення пені та штрафу

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Одеської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" про стягнення пені та штрафу у загальному розмірі 247 512, 69 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору №330-В-ВМП-22 від 28.11.2022 в частині своєчасної поставки товару. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.08.2023 справу №916/3402/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" про стягнення 247 512, 69 грн передано на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2023 у справі №916/3402/23 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" про стягнення пені та штрафу  відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 у справі №916/3402/23 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
У стягненні решти заявлених витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Не погодившись із зазначеними рішеннями до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство",  в якій просить:
- скасувати оскаржуване рішення від 24.11.2023 та ухвалити нове про задоволення позову;
- скасувати додаткове рішення та ухвалити нове про покладення судових витрат на відповідача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- замовлення для здійснення відвантаження Постачальником товару є необов`язковим;
- з 23.12.2023 Відповідачем порушені строки поставки по Договору;
- Відповідач у тексті відзиву на позов тільки послався на орієнтовний розрахунок суми судових витрат та не заявив про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 19.12.2023 здійснено запит матеріалів справи №916/3402/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
22.12.2023 матеріали справи №916/3402/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.12.2023 відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 у справі   №916/3402/23;   розгляд апеляційної скарги ухвалено провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
28.11.2022 між Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське пароплавство" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" (постачальник) укладено договір №330-В-ВМП-22, відповідно до п.1.1якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в Додатку 1 до цього договору (даті - товар), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Згідно з п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється згідно з цим договором, визначені в Специфікації (Додаток 1 до договору), яка є його невід`ємною частиною. 
Пунктом 2.2 договору передбачено, що товар, що поставляється за цим договором, повинен бути новим та не повинен бути у попередній експлуатації, в зібраному, перевіреному і готовому до використання призначенням стані у комплектації, передбаченій Специфікацією. 
Приймання товару покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю, затверджених постановами Державного арбітражу Союзу РСР від 15.06.1965 №П-6 та від 25.04.1966 №П-7 (п. 2.3 договору). 
Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 893534,81 грн без ПДВ, крім того ПДВ 178706,96 грн, разом ціна цього договору становить 1072241,77 грн з ПДВ. Ціна за одинцю товару зазначена у Специфікації що є Додатком 1 до цього договору. Ціна цього договору включає: ціну товару; всі податки, збори та інші обов`язкові платежі; витрати, пов`язані з перепродажем підготовкою та реалізацією товару покупцю; всі витрати постачальника, враховуючи вартість транспортних послуг на доставку товару до місця поставки – визначеного цим договором складу покупця; затрати по зберіганню, навантаженню-розвантаженню товару, фінансування гарантійних зобов`язань, страхування, тощо (п.3.2 договору). 
Згідно з п. 4.1 договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з поточного банківського рахунку покупця на поточний банківський рахунок постачальника. Покупець здійснює попередню оплату (аванс) за товар у розмірі 50% ціни договору, зазначеної в п. 3.1 договору, протягом 3 банківських днів з дати його укладання а отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку від постачальника за цінами зазначеним в Специфікації. Остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати підписання видаткової накладної на товар та на підставі отриманого покупцем оригіналу належним чином оформленого рахунку від постачальника з урахуванням суми раніше сплаченого авансу (п.4.2 договору). 
Пунктом 5.1 договору передбачено, що поставка здійснюється протягом 14 робочих днів від дати отримання покупцем попередньої оплати (авансу) на підставі замовлень покупця. 
Місце поставки (передачі) товару (склад покупця): м. Ізмаїл, набережна Луки Капікраяна, 2А на умовах поставки DDP (Інкотермс-2020) (п.5.2 договору).
У відповідності з п. 5.4 договору покупець письмово, протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору, повідомляє постачальника про відповідальних осіб покупця, уповноважених надавати замовлення на товар із зазначенням номерів телефонного зв`язку, адреси електронної пошти, з якої будуть надсилатися замовлення, поштової адреси для листування. 
Постачальник письмово, протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору, повідомляє покупця про відповідальних осіб постачальника, уповноважених отримувати замовлення на товар із зазначенням номерів телефонного зв`язку, адреси електронної пошти для надання замовлень, поштової адреси для надсилання оригіналів замовлень (п.5.5 договору). 
Згідно з п. 5.6 договору датою поставки покупцю товару є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної. 
Відповідно до п. 8.2.2 договору за порушення строку поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 1% від вартості недопоставленого або поставленого з порушенням строку, передбаченого пунктом 5.1 цього договору, товару, за кожний день порушення строку, а за порушення строку понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо використовуються) і діє до 31.03.2023, а в частині здійснення розрахунків покупцем за товар, який було відправлено в межах, визначених цим договором строку поставки та строку дії договору та здійснення поставки товару який було відправлено постачальником в межах строку поставки та строку дії цього договору – до повного виконання сторонами таких зобов`язань за договором. 
Сторонами підписано додаток 1 до договору - Специфікацію про поставку товару, а саме генератор дизельний EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт та генератор дизельний GEN Power GNT 120, 96к Вт у кількості 1 шт на загальну суму 1072241,77 грн. 
На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором в частині внесення попередньої оплати позивачем надано платіжне доручення №LGF2769 від 05.12.2022 на суму 536120,89 грн. 
Відповідач звертався до позивача із листом №21/12-22 від 21.12.2022, у якому повідомляв, що генератор дизельний EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт готовий до поставки, а тому просив позивача у відповідності до п.5.1 договору в найкоротший термін подати відповідне замовлення на поставку цього типу товару або попередньо повідомити орієнтовний час (дату) замовлення, при чому просив врахувати що відповідач несе додаткові витрати на зберігання товару. По генератору дизельному GEN Power GNT 120, 96кВа вказував, що є затримка заводу-виробника, пов`язана з поставкою основної складової генератора – двигуна, а тому просив попередньо повідомити орієнтовний час (дату) замовлення на поставку цього типу товару. 
Відповідачем здійснено поставку відповідачу товару, а саме генератора дизельного EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт на суму 336552,93 грн, що підтверджується видатковою накладною №189 від 27.12.2022 та генератора дизельного GEN Power GNT 120, 96к Ва у кількості 1 шт на суму 610000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №13 від 30.01.2023.  
Позивач скерував відповідачу листа №ВМП-127 від 16.01.2023, у якому просив поставити генератор дизельний GEN Power GNT 120, 96кВт у кількості 1 шт протягом 10 робочих днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця електронною поштою. 
У відповідь на вказаний лист відповідач 20.01.2023 звернувся до позивача із листом №21/01-23 у якому повідомив про зняття вказаної моделі генератора із виробництва та з метою збереження партнерських відносин запропонував поставити аналог, який повністю відповідає технічним параметрам раніше узгодженого генератора, а за деякими параметрами його перевищує. 
25.01.2023 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою сторони погодили викласти п. 3.1 договору у нові редакції, а саме: ціна цього договору становить 890460,81 грн без ПДВ, крім того ПДВ 56092,16 грн, разом ціна цього договору становить 946552,97 грн з ПДВ. Ціна за одинцю товару зазначена у Специфікації що є Додатком 1 до цього договору.
Також викладено Специфікацію у новій редакції про поставку товару, а саме генератор дизельний EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт та генератор дизельний Alimar Almalaa 125 (125 кВА) у кількості 1 шт на загальну суму 946552,97 грн. 
Позивач зазначає, що відповідачем порушені строки поставки товару, у зв`язку з чим нарахував та заявив до стягнення пеню та штраф у розмірі 247512,69 грн. 
Позивач звертався до відповідача із вимогою про сплату штрафних нарахувань на суму 247512,69 грн.
У матеріалах справи міститься відповідь на вимогу, у якій відповідач вказував про безпідставність нарахувань, оскільки вважає, що поставка товару здійснена у строки у відповідності до замовлень позивача. 
Позивач зазначає, що відповідач у добровільному порядку не сплатив нараховані штраф та пеню, тому просить стягнути їх у судовому порядку, що і стало причиною виникнення спору. 

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд дійшов висновку, що товар поставлений в межах 14 робочих днів від дати замовлення, яке було надане позивачем 16.01.2023, тому виснував про безпідставність нарахування штрафу та пені за порушення строків поставки. При цьому, строк поставки товару визначений у п.5.1 договору, а у п.5.4, 5.5 договору сторони доволі детально врегулювали порядок взаємодії щодо направлення замовлення, а отже і порядок виконання договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відносини, що склалися між сторонами за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки. 
Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання  належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).
Відповідачем здійснено поставку відповідачу товару, а саме генератора дизельного EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт на суму 336552,93 грн, що підтверджується видатковою накладною №189 від 27.12.2022 та генератора дизельного GEN Power GNT 120, 96к Ва у кількості 1 шт на суму 610000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №13 від 30.01.2023.  
Позивач зазначає, що відповідачем порушені строки поставки товару, у зв`язку з чим нарахував та заявив до стягнення пеню та штраф у розмірі 247512,69 грн, з яких:
- пеня у розмірі 8413,83 грн за період з 24.12.2022 по 26.12.2022 розрахована від суми 336552,93 грн (вартість 7 генераторів EnerSol SKD-5EB, поставлених за видатковою накладною №189 від 27.12.2022) ;
- пеня у розмірі 196183,68 грн за період з 24.12.2022 по 25.01.2023 розрахована від суми 613074,00 грн (вартість генератора Alimar Almalaa 125 (125 кВА)), замість якого поставлений генератор GEN Power GNT 120, 96к Ва у кількості 1 шт вартістю 610000,00 грн на підставі видаткової накладної №13 від 30.01.2023); 
- штраф у розмірі 42915,18 грн (7% від суми 613074,00), за порушення прострочення понад 30 днів. 
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 538 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконання другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.11.2022 між ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», як Покупцем, та ТОВ «АМС 2021», як Постачальником, укладено договір № 330-В-ВМП-22, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар в асортименті, кількості та за цінами вказаними в Додатку 1 до цього Договору, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
На виконання умов Договору, 28.12.2022 між ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» та ТОВ «АМС 2021» укладено Додаток 1, яким Сторони узгодили асортимент, кількість та ціну Товару.
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів від дати отримання Постачальником попередньої оплати (авансу) на підставі замовлень Покупця.
При цьому, пункт 5.1 Договору узгоджений та прописаний Сторонами в Договорі саме в такій редакції, а не в редакції в якій зазначає ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО».
Відповідно до п.п. 7.3.1 п. 7.3 Договору Постачальник (ТОВ «АМС 2021») зобов`язаний: забезпечити поставку Товару у строки та порядку, встановленими цим Договором.
Згідно п.п. 7.1.2. п. 7.1. Договору Покупець (ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО») зобов`язаний: приймати поставлений Товар згідно з видатковою накладною та умовами, визначеними цим Договором.
Пунктами 5.4, 5.5 Договору Сторонами погоджено порядок взаємодії щодо надавати/отримувати замовлення на товар:
Покупець письмово, протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору, повідомляє постачальника про відповідальних осіб покупця, уповноважених надавати замовлення на товар із зазначенням номерів телефонного зв`язку, адреси електронної пошти, з якої будуть надсилатися замовлення, поштової адреси для листування (п. 5.4. Договору).
Постачальник письмово, протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору, повідомляє покупця про відповідальних осіб постачальника, уповноважених отримувати замовлення на товар із зазначенням номерів телефонного зв`язку, адреси електронної пошти для надання замовлень, поштової адреси для надсилання оригіналів замовлень (п. 5.5 Договору).
Тобто, Сторони передбачили та визначили відповідний порядок поставки Товару - на підставі замовлень Покупця.
На виконання умов Договору, ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» 05.12.2022  здійснило попередню оплату відповідно до узгоджених умов.
Після направлення ТОВ «АМС 2021» листа № 21/12-22 від 21.12.2022 Позивач 26.12.2022 вказав Постачальнику на поставку товару, а саме генератору дизельного EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт.
Постачальник - ТОВ «АМС 2021», на виконання умов Договору, після отримання передоплати та на наступний день після замовлення Покупця здійснив поставку узгодженого товару, що підтверджується видатковою накладною № 189 від 27 грудня 2022 року. Товар прийнято скаржником без зауважень.
Сторонами узгоджено порядок поставки на підставі замовлень, що не виключає можливості здійснення замовлень у зручний спосіб, а відтак, відсутність письмового Замовлення по даній поставці не спростовує наведеного факту отримання товару скаржником без зауважень, на підставі підписаних ним видаткових накладних.
Отже, ТОВ «АМС 2021» виконало взяті на себе зобов`язання по Договору в частині поставки товару - генератор дизельний EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт. в повному обсязі та належним чином, відповідно до узгоджених Сторонами умов.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності прострочення поставки зазначеного товару.
Позивач скерував відповідачу листа №ВМП-127 від 16.01.2023, у якому просив поставити генератор дизельний GEN Power GNT 120, 96кВт у кількості 1 шт протягом 10 робочих днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця електронною поштою. 
У відповідь на вказаний лист відповідач 20.01.2023 звернувся до позивача із листом №21/01-23 у якому повідомив про зняття вказаної моделі генератора із виробництва та з метою збереження партнерських відносин запропонував поставити аналог, який повністю відповідає технічним параметрам раніше узгодженого генератора, а за деякими параметрами його перевищує. 
25.01.2023 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою сторони погодили викласти п. 3.1 договору у нові редакції, а саме: ціна цього договору становить 890460,81 грн без ПДВ, крім того ПДВ 56092,16 грн, разом ціна цього договору становить 946552,97 грн з ПДВ. Ціна за одинцю товару зазначена у Специфікації що є Додатком 1 до цього договору.
Також викладено Специфікацію у новій редакції про поставку товару, а саме генератор дизельний EnerSol SKD-5EB у кількості 7 шт та генератор дизельний Alimar Almalaa 125 (125 кВА) у кількості 1 шт на загальну суму 946552,97 грн. 
На виконання умов Договору, з урахуванням Додаткової угоди та Додатку 1 викладеної в редакції від 25.01.2023 ТОВ «АМС 2021» здійснило поставку узгодженого товару - генератор дизельний Alimar Almalaa 125, (125 кВа), що підтверджується видатковою накладною № 13 від 30.01.2023. Товар прийнято скаржником без зауважень.
Отже, ТОВ «АМС 2021» виконало взяті па себе зобов`язання по Договору в частині поставки товару - генератор дизельний Alimar Almalaa 125, (125 кВа) в повному обсязі та належним чином, відповідно до узгоджених Сторонами умов.

Щодо доводів апелянта про те, що з 23.12.2023 Відповідачем порушені строки поставки по Договору, то суд зазначає, що 25.01.2023 Позивач не виставляв жодних вимог, а в свою чергу додатковою угодою та Додатком 1 в новій редакції погодив запропоновані ТОВ «АМС 2021» умови та порядок поставки, отже, Позивач визнавав та діяв виключно в порядку узгоджених умов.
За змістом  ст. 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У справі, що розглядається, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 у справі № 916/3402/23, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями    статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої     статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI     Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої    статті 1 Закону № 5076-VI    представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1     ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до     статті 19 Закону № 5076-VI    видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом    статті 1 Закону № 5076-VI    договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Згідно зі     статтею 15 Господарського процесуального кодексу України     суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3     статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно    зі ст. 123 ГПК України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1     ст. 124 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3     статті 126 цього Кодексу).
Згідно з частинами третьою-п`ятою    статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України    розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути    увагу, що ч. 4   ст. 126 ГПК України     визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої    статті 126 ГПК України    була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у частині четвертій     статті 129 ГПК України, у частині п`ятій цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до частини п`ятої   статті 129 ГПК України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої     статті 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою   статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою   статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів    статей 123-130 ГПК України    та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі  статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої    статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, від Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
21.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" (клієнт) та Бедрінець Антоном Ігоровичем (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги клієнту та/або підзахисному. Правова допомога надається в будь-яких справах/провадженнях/спорах (кримінальних, адміністративних, цивільних, господарських тощо), які порушуються (розслідуються, відкриваються, розпочинаються, ведуться тощо) на території України та за її межами відносно клієнта та/або підзахисного, або за його (їх) участю чи ініціативою; у переговорах за участю клієнта та/або підзахисного; при супроводі діяльності клієнта; за окремими письмовими дорученнями клієнта та/або підзахисного. 
Формою винагороди адвоката за надані відповідно до цього договору послуги є гонорар адвоката та додаткова винагорода адвоката. Розмір, порядок обчислення (фіксований, погодинний тощо) та порядок сплати гонорару адвоката за виконання доручення клієнта узгоджується сторонами та визначаються у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною (п. 3.1, 3.2 договору).
Згідно з п. 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання адвокатом та клієнтом і діє до 31.12.2024. 
21.08.2023 адвокатом та клієнтом підписано додаткову угоду №5 до договору про надання правової допомоги, відповідно до якої адвокат надає правову допомогу клієнту у справі №916/3402/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" стягнення 247512,69 грн. 
Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що вартість послуг адвоката за ведення цієї справи в суді першої інстанції складатиме 15000,00 грн. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги сторони домовились, що клієнт здійснює оплату послуг впродовж 30 календарних днів, з дня набрання рішення суду по справі законної сили. При цьому результат рішення не впливає на обов`язок клієнта по оплаті наданих послуг (п. 4 додаткової угоди). 
27.11.2023 між адвокатом та клієнтом підписано акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 21.06.2023. Згідно з актом надані наступні послуги:
- вивчення документів у справі №916/3402/23 за Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС 2021" стягнення 247512,69 грн; формування та узгодження правової позиції з клієнтом; формування матеріалів справи;
- складення у справі №916/3402/23 клопотання про передачу справи до іншого суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю); підготовка та оформлення письмових матеріалів, що додаються до клопотання, оформлення копій доданих письмових доказів до клопотання; подання клопотання до суду;
- складання у справі №916/3402/23 відзиву на позовну заяву; підготовка та оформлення письмових матеріалів, що додаються до відзиву, оформлення копій доданих письмових доказів до відзиву; відправлення, подання відзиву стороні у справі та до суду;
- складання у справі №916/3402/23 клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін; подання клопотання до суду;
- складання у справі №916/3402/23заперечень на відповідь на відзив; підготовка та оформлення письмових матеріалів, що додаються до заперечень, оформлення копій доданих письмових доказів до заперечень; відправлення, подання заперечень стороні у справі та до суду;
- складання заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу,  підготовка та оформлення письмових матеріалів, що додаються до заяви, підготовка такої заяви до відправлення стороні у справі та до суду. 
Відповідно до п. 2 акту вартість послуг адвоката складає 15000,00 грн. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року по справі № 922/2503/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 у справі № 160/12268/19).
Тобто, не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу обґрунтовані. Тому додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023  у справі № 916/3402/23 є законним.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши їх до 5000,00 грн.
Таким чином, колегія зазначає, що відсутні підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023  у справі № 916/3402/23.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним додаткового рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023  у справі № 916/3402/23 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2023 – залишити без змін.
Додаткове рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023  у справі № 916/3402/23 – залишити без змін.
Судові витрати  Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.05.2024.

Головуючий суддя                                                                                                    О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                                 Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                                       Ю.Б. Парусніков