15.05.24
22-ц/812/701/24
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2960/23
Номер провадження 22-ц/812/701/24 Cуддя - доповідач апеляційного суду – Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О., 
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 , відповідачки - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Мікульшиної Г.А. в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані, визначення порядку участі у вихованні дитини, 
в с т а н о в и л а:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні дитини.
Позивач зазначав, що 17 березня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб. Від подружнього життя народилась малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У квітні 2023 року ОСОБА_2 без його відома та дозволу разом з донькою покинула територію України та виїхала до Словацької Республіки. ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку та безпідставно відмовляється повертатись з дитиною до місця її та доньки постійного проживання. ОСОБА_1 зазначає, що досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про добровільне повернення відповідачем ОСОБА_2 малолітньої доньки до постійного місця проживання в Україні не дали результатів, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. 
Посилаючись на викладене та на порушення його прав як батька, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконним утримання на території Словацької Республіки малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її постійного проживання в Україні протягом 10 (десяти) днів з дати отримання нею повного тексту рішення; якщо ОСОБА_2 відмовиться повертати малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрати дитину і передати дитину батькові ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини на територію України; покласти витрати, пов`язані з поверненням дитини до місця постійного проживання в Україні, на позивача ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступні умови здійснення ОСОБА_1 права на особисте виховання доньки шляхом:
- особистого і безперешкодного спілкування з донькою за місцем її проживання в Україні, кожні три місяці у році, а також подорожувати разом з дитиною за згодою останньої та домовленістю з матір`ю - ОСОБА_2 ;
- особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку.
17 липня 2023 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві відповідачка посилається на те, що виїхала разом з донькою до Словацької Республіки на законних підставах в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України. Вважає, що примусове повернення дитини на територію України під час дії воєнного стану є неприйнятним, оскільки загрожує безпеці її життю і здоров`ю. Дитина повністю адаптована в Словацькій Республіці, вивчає мову, відвідує дошкільний навчальний заклад. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини (кожні три місяці в році) не відповідає інтересам дитини, оскільки не відповідає графіку її навчання та порушить звичний спосіб її життя. Крім того, посилалась на те, що позивач чинить їй перешкоди у проживанні у їх спільному будинку, іншого житла на території України вона не має. Також зазначала, що позивач не виконує свої обов`язки щодо утримання дитини. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року, в якій ухвалою того ж суду від 19 липня 2023 року виправлено описку, за клопотанням позивача ОСОБА_1 забезпечено позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом блокування та ігнорування його відео дзвінків, мобільного зв`язку, будь-яких повідомлень в будь-яких додатках, месенджерах, адресованих дитині - до набрання рішення законної сили. 
24 липня 2023 року від відповідачки ОСОБА_2 на адресу суду надійшов зустрічний позов, в якому вона просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті її зустрічного позову. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 01 листопада 2023 року про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити наступні умови здійснення ним права на особисте виховання доньки шляхом особистого і безперешкодного спілкування з нею за місцем її проживання в Україні, кожні три місяці у році, а також подорожувати разом з дитиною за згодою останньої та домовленістю з матір`ю; особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : з 01 липня кожного року протягом 21 календарного дня - за місцем проживання батька; святкові дні (день народження батька, день народження дитини, Різдво, Новий Рік, Великдень) - протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з наступного, після постановлення рішення суду Різдва за місцем проживання батька. 
Порядок виконання способу участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.
На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном зобов`язати мати дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 858,88 грн.
Рішення суду мотивоване тим що, між сторонами по справі - батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_8 змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном - в Словацькій Республіці, а відтак наявні перешкоди у батька в спілкуванні з донькою, тому є обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток доньки, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.
Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, хоч донька і проживає з нею.
Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з донькою, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.
Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам дітей, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території Словацької Республіки, графік навчання дитини, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення Російської Федерації та введення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважав, що необхідно визначити участь позивача у вихованні доньки ОСОБА_6 наступним чином: з 01 липня кожного року протягом 21 календарного дня - за місцем проживання батька; святкові дні (день народження батька, день народження дитини, Різдво, Новий Рік, Великдень) - протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з Різдва за місцем проживання батька. 
При цьому, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном. Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою. На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати мати дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин. 
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на його незаконність, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не встановлено, чим порушує висновок органу опіки та піклування інтереси дитини. Висновок суду, що батько з дитиною повинен спілкуватися один рік 35 днів, а в іншій рік 41 день, а також батько має право спілкуватися 78 годин на рік засобами мобільного зв`язку є незрозумілим. Рішення суду в частині відстрочки на час дії воєнного стану в України та перебування дитини у цей період за кордоном є непослідовним. Суд надав перевагу матері при визначенні порядку спілкування з дитиною та фактично визнав, що саме з матір`ю в Україні вона в безпеці, а з батьком ні. Крім того, надаючи час на спілкування у святкові дні (день народження батька, день народження дитини, Різдво, Новий Рік, Великдень) - протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з наступного після постановлення рішення суду Різдва за місцем проживання батька, суд не врахував того, що відстань між м. Миколаєвом та м. Нітра 1473 км. Фактично відстань на дорогу буде займати 2 дні в одну сторону, що фактично зменшить спілкування дитини з батьком до 3 днів та постійне знаходження маленької дівчинки в дорозі буде негативно впливати на її емоційний стан та здоров`я. Крім того, не зрозуміло, яким чином після проголошення рішення повинно почати діяти з Різдва, хоча такого свята взагалі не існує, але фактично, через дев`ять місяців після прийняття рішення. Незрозуміло, як суд першої інстанції відніс до святкових днів день народження дитини та день народження батька. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просила врахувати графік навчання дитини у школі, щоб вона не пропускала заняття. У гімназії навчання відбувається з 1 вересня по 30 червня, з зимовими канікулами від 24 грудня до 5-6 січня, осінні та весняні канікули змінюються за календарем відповідно до свята Паски. 
У судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ) зареєстрували шлюб 17 березня 2017 року, актовий запис №138, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 , видане 17 березня 2017 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (т. 1 а.с. 145). 
Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 15). 
Малолітня ОСОБА_4 та її батьки зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13, 16). 
У зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та введенням воєнного стану відповідач ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_8 виїхала за межі України - до Словацької Республіки, де отримали тимчасовий захист і проживають до теперішнього часу. 
Згідно свідоцтва про надання/продовження толерованого перебування на території Словацької Республіки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають дозвіл на толероване перебування на території Словацької Республіки на період з 17 березня 2022 до 04 березня 2024 (т. 2 а.с. 6, 8). 
На підставі договору про надання житла біженцям ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проживають за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 206-212). 
Вказане приміщення обладнане всім необхідним для дитини, в квартирі чисто, прибрано, наявне спальне місце для дитини, іграшки, одяг, що вбачається фотознімків (т.1 а.с. 131-141, 147-151, 156-159, т. 2 а.с.7-25). 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує на постійній основі в навчальному році 2022/2023 четвертий клас дитячого садку та була зарахована на дошкільне виховання та навчання 13 вересня 2022 року на постійній щоденній основі, що підтверджується повідомленням дитячого садка від 19 червня 2023 року, дирекцією дитячого садка, АДРЕСА_3 (т. 2 а.с.5). 
До того ж дирекція дитячого садка Піарістіцка, 12 в м. Нітрі підтверджує, що ОСОБА_10 відвідує дитячий садок в 2023/2024 навчальному році. Дитина приїхала з України до Словаччини разом з матір`ю ОСОБА_12 та братом. Дирекція не може коментувати сімейну ситуацію, оскільки дитину до дитячого садка приводить і забирає брат, який ще не достатньо опанував словацьку мову. За інформацією, яку дирекція має від дитини, батько залишився в Україні працювати (т. 2 а.с. 33). 
Крім того, згідно повідомлення Спортивного клубу при Спортивній восьмирічній гімназії Нітри від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є членом секції сучасної гімнастики СК СВГ Нітри (т. 2 а.с. 96). 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка порушує його права як батька, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку, досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті ним заходи щодо мирного вирішення питання про його участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею не дали результатів. 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
У справі, предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому слід керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. 
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. 
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. 
Отже, батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. 
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття «Про охорону дитинства»). 
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. 
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). 
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). 
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. 
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. 
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. 
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. 
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23). 
Судом встановлено, що між сторонами справи - батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні доньки.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На цей час дитина проживає з матір`ю ОСОБА_13 на території Словацької Республіки. Малолітня Таїсія має тимчасовий прихисток у Словацькій Республіці, відвідує дитячий садок. Батько дитини ОСОБА_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; за вказаною адресою створені належні умови для дитини. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб від 31.07.2023 № 25249/74.01-16/23-2 підстав, які б перешкоджали батьку ОСОБА_1 виконувати батьківські обов`язки, не виявлено. Рішення суду або органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 з кимось із батьків не приймалось. 
Беручи до уваги дію на території України воєнного стану, відповідно до ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159, 161 СК України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним усунути перешкоди батьку ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити йому графік спілкування з дитиною на території України: три місяці протягом року, святкові дні по черзі, з правом зміни порядку спілкування за взаємною домовленістю між батьками, з дотриманням умов безпечного перебування дитини під час воєнного стану в Україні (т.1 а.с. 194). 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, правильно вважав, що наявні правові підстави для визначення способу спілкування та контакту батька з донькою. З урахуванням наявності між сторонами конфлікту та неприязних стосунків, відсутності можливості домовитися щодо порядку спільного виховання дитини, визначено спосіб участі позивача у вихованні ОСОБА_6 , який передбачає відповідні дні та години їхнього спільного спілкування, контакту за місцем проживання батька, за місцем проживання кожного з батьків, або на нейтральній території, у тому числі у дні народження батька та доньки, на свята, під час канікул, а також можливість їхнього спілкування засобами телефонного та інтернет - зв`язку за сприяння матері. Крім того, з огляду на вік дитини, диференційовано способи участі батька у вихованні доньки залежно від навчання останньої у відповідних освітніх закладах.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач не погоджується в частині відстрочки виконання способу участі батька на час дії воєнного стану в України та перебування дитини у цей період за кордоном, визначення часу спілкування засобами мобільного зв`язку та часу спілкування у святкові дні, а також у дні народження дитини та батька.
Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення та сталість відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати бажання чи наміри інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
Як уже зазначалося, що Європейський суд з прав людини наголошував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину, батьківський час завжди супроводжується гостро емоційними і мінливими стосунками батьків. 
Згідно з наявними у матеріалах справи документами, відповідачка та малолітня ОСОБА_14 , у зв`язку з обставинами, які пов`язані з введенням в Україні воєнного стану, у березні 2022 року виїхали до Словацької Республіки на тимчасове проживання. Зазначені обставини підтверджені органом опіки та піклування, належними документами та визнаються сторонами у справі.
Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються.
Колегія суддів критично оцінює, наданий в апеляційній інстанції відповідачкою висновок Уряду праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра стосовно дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки він ґрунтується на викликаній ситуацією яка склалася у зв`язку з тривалим не спілкуванням доньки з батьком, а також конфліктною ситуацією між батьками, заручником якої є дитина. 
З урахування наведеного, цілком логічним і правильним є висновок суду щодо необхідності зобов`язання відповідачки, з якою малолітня дитина проживає за межами території України, організувати спілкування батька та доньки в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин. 
Разом з тим, суд визначив такий спосіб спілкування лише на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, не врахував, що в подальшому після закінчення воєнного стану або повернення дитини на територію України позбавить позивача спілкуватися з донькою у такий спосіб. 
За такого, колегія вважає, що слід зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного дня з 19:00 години до 20:00 години. 
До того ж відстрочуючи порядок виконання способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на час дії воєнного стану в України та перебування дитини у цей період за кордоном, суд не звернув уваги на те, що спосіб спілкування батька та дитини визначений як за місцем проживання батька, місцем проживання кожного з батьків, або на нейтральній території, а відтак дія воєнного стану на території України не може бути перешкодою для батька у спілкуванні та зустрічі з донькою не за його місцем проживання на території України, а току колегія вважає за необхідне відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України до закінчення дії воєнного стану на території України. 
Зазначене буде відповідати справедливій рівновазі між інтересами батьків та найкращими інтересами дитини з урахуванням її безпеки. 
За таких обставин рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, слід змінити, виклавши абзац 5 та 6 резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: - відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України до закінчення дії воєнного стану на території України та зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного дня з 19:00 години до 20:00 години. 
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування висновку органу опіки та піклування при визначення способу та порядку спілкування батька з донькою не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції враховував вік дитини, освітній заклад, у якому буде навчатися дитина (до зарахування у школу та після зарахування у школу), з урахуванням зайнятості в гуртках та самого бажання дитини є таким, що достатнім чином враховує інтереси дитини.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність такого свята як Різдво є безпідставними, оскільки статтею 73 КЗпП України встановлено святковий день та релігійне свято - 25 грудня Різдво Христове. 
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на обґрунтовані висновки суду за обставин, що склались на час розгляду справи (дія воєнного стану на території України, тимчасове перебування відповідачки та дитини за кордоном з урахуванням необхідності забезпечення безпеки дитини) та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цілому з ухваленням у справі нового рішення суду про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року змінити, виклавши абзац 5 та 6 резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: 
Відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України до закінчення дії воєнного стану на території України. 
Зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного дня з 19:00 години до 20:00 години. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.