ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року	Львів	Справа № 260/8049/23 пров. № А/857/25107/23	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 260/8049/23 (головуючий суддя Скраль Т.В., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 23.11.2023) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,- 
                                                            ВСТАНОВИВ:

18 березня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 04.08.2023 по 22.08.2023; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 04.08.2023 до дня фактичного розрахунку 22.08.2023.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 03.08.2023 № 621-ОС майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При виключенні позивача із списків особового складу 03.08.2023 із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів грошового забезпечення. Так, 12.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 61155,65 грн., коментар до платежу «заробітна плата», 13.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 62514,02 грн., коментар до платежу «заробітна плата», 23.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 2160,62 грн., коментар до платежу «заробітна плата - компенсація за піднайом житла». Відповідачем, у порушення строків встановлених ст. 116 КЗпП України проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням позивача лише 23.08.2023. З урахуванням того, що відповідачем на час виключення позивача із списків частини повністю не проведено розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набув право на пред`явлення вимоги до відповідача про зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП у судовому порядку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 04 серпня 2023 року по 22 серпня 2023 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період із 04 серпня 2023 року по 22 серпня 2023 року у сумі 23 029,33 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1073,60 грн сплаченого судового збору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 викладено наступну правову позицію: оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Крім того, суд першої інстанції не здійсним розрахунок середнього заробітку належним чином.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що 14 липня 2023 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 558-ОС «Про особовий склад» звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас майора ОСОБА_1 , старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу, без права носіння військової форми одягу (а.с. 7).
03 серпня 2023 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 621-ОС «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 03 серпня 2023 року (а.с. 8-9).
При виключенні позивача із списків особового складу 03.08.2023 із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ «ПриватБанк»: 12.08.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 61155,65 грн., коментар до платежу «заробітна плата»; 13.08.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 62514,02 грн., коментар до платежу «заробітна плата»; 23.08.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 2 160,62 грн., коментар до платежу «заробітна плата - компенсація за піднайом житла».
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів  приходить до висновку про можливість застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача.
Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
При цьому, звільнення позивача зі служби відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку. 
Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. 
Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день звільнення зі служби грошового забезпечення в повному обсязі за період затримки такого розрахунку.
Військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено з ОСОБА_1 під час звільнення зі служби (03.08.2023) остаточний розрахунок та не виплачено в повному розмірі грошове забезпечення, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.
З матеріалів справи видно, що 23.08.2023 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 перераховано заборгованість з грошового забезпечення в сумі 2160,62 грн.  
Виходячи з наведеного, час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає з 04.08.2023 по 22.08.2023.
19.07.2022 набрав чинності  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму  ст. 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Так, час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 19 днів. 
Щодо визначення конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід зазначити наступне.
Судом апеляційної інстанції проведено ретельний розрахунок середньоденної заробітної плати позивача за останні 2 місяці перед звільненням (червень – липень 2023) з врахуванням методики передбаченої Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ №100 від 08.02.1995 (далі – Постанова №100), взявши за основу довідку відповідача №2142-594 (а.с. 16). При цьому враховано лише ті складові грошового забезпечення позивача, які передбачено пунктами 3, 4 вказаного Порядку.
Так, за червень – липень 2023 року грошове забезпечення позивача скало 68  568 грн. (червень 34509,50 грн., липень 34058,50 грн.) (без врахування складових грошового забезпечення, які відповідно до п.4 Постанови №100 не враховуються при обрахунку середнього грошового забезпечення). 
Відтак середньоденний заробіток становить 1124,07 грн. (68  568 грн./61 день).
Тому, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (1124,07 грн.) на число календарних днів за період з 04.08.2023 по 22.08.2023 (19 днів), становить 21 357,33 грн., а не 23029,33 грн., як зазначено судом першої інстанції. 
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо  наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову, однак зазначає про невірно проведений розрахунок сум, які підлягають до стягнення на користь позивача, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №260/8049/23 – змінити, а саме: абзац третій резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції: «Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період із 04 серпня 2023 року по 22 серпня 2023 року у сумі 21 357,33 грн. (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят сім гривень, 33 коп.)».
В решта частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук