ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року	Львів	Справа № 460/18796/23 пров. № А/857/406/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гудима Л.Я., Гінди О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі №460/18796/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Гудима Н.С., час ухвалення – у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 25.12.2023),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії №172350003567 від 02.05.2023, №172350003567 від 02.06.2023 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою, довідками, призначити і виплачувати з 22.12.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування позову вказувала на те, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи. На думку позивача, вона має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років. У зв`язку з цим, в грудні 2022 року, в квітні, травні 2023 року позивач зверталася до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак відповідачі відмовили їй у такому призначенні, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Вважає оскаржувані рішення про відмову протиправним та необґрунтованими, оскільки її право на призначення такої пенсії підтверджується належними доказами. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №172350003567 від 02.05.2023 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №172350003567 від 02.06.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання і роботи згідно з усіма записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.06.1987.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представником ГУ ПФУ в Донецькій області подано апеляційну скаргу. На думку представника вирішуючи справу суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини справи, що є підставою для скасування судового рішення. Зокрема, за індивідуальними відомостями страховий стаж позивача складає 12 років 08 місяців на 6 днів, що стало підставою для відмови у призначенні пенсій в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Представник ГУ ПФУ в Донецькій області просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та винести постанову, якою відмовити останній в задоволенні позовних вимог.
Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до частини першої  статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ГУ ПФУ в Донецькій області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як установлено судом першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого 30.11.2022.
28.12.2022  позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням №172350003567 від 03.01.2023 ГУ ПФУ у Рівненській області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. За доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховано: 1) період навчання згідно з дипломом №017579 від 20.01.1987, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; 2) не враховано догляд за дітьми до трирічного віку, період перебування на обліку в центрі зайнятості згідно з довідкою від 08.09.2022 №431, довідка про проживання на території радіоактивного забруднення від 15.12.2022 №1413, посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.11.2022 та інші довідки, оскільки прізвище в документах « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу в заяві на призначення пенсії та ID-картці « ОСОБА_3 ».
25.04.2023 позивачка повторно звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи були передані ГУ ПФУ в Хмельницькій області для вирішення питання про призначення пенсії.
02.05.2023 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано: 1) період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1987, оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; 2) періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 20.06.1984 серія НОМЕР_1 , оскільки запис  про зміну прізвища здійснено на підставі свідоцтва про шлюб від 20.01.1988 серія НОМЕР_3 , в якому прізвище особи (Подік на російській мові) не відповідає паспортним даним заявниці (Подик); 3) період роботи згідно з довідкою від 28.10.2022 №1874-04-01, виданою трудовим архівом Дубровицької міської ради, оскільки згідно з актом перевірки заробітної плати не встановлено достовірність видачі довідки, оскільки в наданих книгах нарахування заробітної плати значиться ОСОБА_1 ; 4) період догляду за дитиною до трирічного віку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в документах відсутні відомості про видачу паспорта зазначеній особі.
26.05.2023 позивачка втретє звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи були передані ГУ ПФУ в Донецькій області для вирішення питання про призначення пенсії.
Так, 02.06.2023 ГУ ПФУ в Донецькій області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №172350003567 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку позивачу відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з рішенням страховий стаж позивача становить складає 11 років 02 місяці 13 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 20.06.1984 серія НОМЕР_1 , оскільки запис  про зміну прізвища здійснено на підставі свідоцтва про шлюб від 20.01.1988 серія НОМЕР_3 , в якому прізвище особи ( ОСОБА_3 ), що не відповідає паспортним даним заявниці (Подик); 2) період навчання з 01.09.1984 по 22.07.1987, так як неможливо підтвердити факт приналежності цього документа даній особі, в свідоцтві про шлюб невірно зазначено прізвище; 3) період з 1993 по 2003 відповідно до довідки від 28.10.2022 №1874-04-01, виданого трудовим архівом Дубровицької міської ради, оскільки згідно з актом перевірки заробітної плати, не встановлено достовірність видачі довідки, оскільки в наданих книга нарахування заробітної плати значиться прізвище Подік. З огляду на наведене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважаючи такі відмови у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку протиправними, позивачка звернулася до суду за захистом свого права.
Як видно зі змісту судового рішення, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд першої інстанції врахував зібрані докази в матеріалах справи.
Зокрема, судом взято до уваги, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.06.1987 ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 10.07.1987 навчалася у Дубровицькому СПТУ-6, з 22.07.1987 по 05.04.1993 працювала  прядильнецею в крутильно-мотальному цеху Дубровицької ХПФ, з 06.04.1993 по 11.10.2005 працювала в СВК «Мир», з 19.09.2006 по 30.10.2006, 01.06.2007 по 01.12.2007 - працювала в СВК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 24.01.2008 - розпочато виплату допомоги по безробіттю.
Водночас, як слідує з матеріалів справи, відповідач при призначенні пенсії позивачу піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці та не зарахував до страхового стажу всі періоди роботи, навчання і виплати допомоги по безробіттю, що відображені у цій трудовій книжці, у зв`язку з зазначенням у ній прізвища ОСОБА_2 (російською мовою).  
Суд звернув увагу, що розбіжності в написанні прізвища позивача (російською та українською мовами) ніяким чином не може вплинути на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу, позаяк ряд інших документів, долучених до заяв про призначення пенсії, дають можливість ідентифікувати позивача та зробити висновок, що мова йде про одну й ту ж особу. Зокрема, трудова книжка містить ім`я та по-батькові ( ОСОБА_5 ), а також дату народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що співпадає з такими ж відомостями позивача.
Суд указав, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17.
Суд узяв до уваги, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Як видно з письмових доказів у справі, об`єктивно, усі зауваження пенсійного органу, за результатами розгляду заяв та доданих до них документів, про призначення позивачу пенсії, ґрунтуються на сумнівах, що виникли у зв`язку з написанням її прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » (Подік) та українською мовою « ОСОБА_2 », що не може бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Зазначені ключові обставини, які стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, проаналізовані судом першої інстанції, їм дано належну юридичну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Що стосується інших письмових доказів, які долучено позивачем до справи, зокрема, щодо підстав призначення пенсійного забезпечення зі зниженням пенсійного віку на 6 років, суд першої інстанції їх проаналізував та взяв до уваги наступне.
Так, як установлено місцевим судом під час розгляду справи, відповідно до довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №1413 від 15.12.2022 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і постійно проживає в с. Мочулище Сарненського району з 21.12.1968.
В силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Мочулище Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області належать до зони гарантованого добровільного відселення.
Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до п.1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно з п.2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.
Судом встановлено, що зазначені вимоги Порядку позивачем дотримані, оскільки пенсійному органу надано як копію посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, так і довідку про період проживання на відповідній території, видану відповідною сільською радою, тобто органом місцевого самоврядування.
При цьому, судом враховано, що документами, які підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону).
Відповідно до ст.15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
На час звернення позивача до суду належність ОСОБА_1 до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення серії НОМЕР_4 від 03.11.1993 не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону №796-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постановах від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі №752/15346/17.
Досліджені в матеріалах справи документи дають підстави для висновку, що позивач має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку, позаяк станом на 1 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років, а також необхідний проміжок часу, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями статті 55 Закону №796-ХІІ на 6 років.
Вказана обставина також не заперечувалася відповідачами у рішеннях про відмову у призначенні пенсії та у відзивах на позов. 
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
В силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.
Проте, як встановлено судом та не заперечувалося стороною відповідача, у позивача є в наявності трудова книжка, яка надавалася відповідачу для призначення пенсії за віком.
Разом із тим, як звернув увагу суд першої інстанції, дійсно за правилами ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно норм п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Водночас, в ході дослідження доказів, судом першої інстанції установлено, що матеріали справи не містять підтвердження здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для призначення пенсії. Відповідачі, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком з підстав непідтвердження наявності у  нього достатнього страхового стажу, жодних дій по самостійному отриманню будь-яких додаткових документів  не вчиняли.
Натомість відповідачі не спростували належність та достатність наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, в тому числі трудової книжки.
Оцінюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, без урахування відомостей, зазначених у трудовій книжці, діяли не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому рішення про таку відмову №172350003567 від 02.05.2023 та №172350003567 від 02.06.2023  не відповідають критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправними і підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі, - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи подану заяву ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний здійснити відповідну перевірку поданих позивачем документів для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм діючого законодавства.
За правилами частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі не довели правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно задовольнив  позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у в Донецькій області. 
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із урахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання і роботи згідно з усіма записами трудової книжки  записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.06.1987.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ГУ ПФУ в Донецькій області не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до  ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі №460/18796/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Гінда