ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/3383/24
Провадження № 22-ц/4820/796/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю заявниці, представників сторін,
                
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 02 лютого 2024 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо свого сина, ОСОБА_2 Вказувала, що він поводиться агресивно і неадекватно щодо заявниці, що полягає у психологічному насильстві (погрози фізичною розправою, нецензурна лайка, приниження, образи), а також у застосуванні фізичного насильства (спричинив ударом в голову забій м`яких тканин голови та руки).
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , погрожує фізичною розправою, застосовує як психологічне, так і фізичне насильство щодо заявниці. Всіма цими діями він наносить фізичну шкоду її здоров`ю, що проявляється у погіршенні самопочуття, головних болях, так і психологічно тисне на ОСОБА_1 , в тому числі у часи відпочинку. Внаслідок цих дій ОСОБА_2 в заявниці порушився сон, виникли побоювання чергового насильства з боку кривдника, виник стрес. 
ОСОБА_2 ставиться агресивно до матері, веде асоціальну поведінку, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за заподіяння легких тілесних ушкоджень. Крім того, неодноразово притягувався до відповідальності за дрібне хуліганство.
25.01.2024 року заявниця викликала поліцію через побиття її ОСОБА_2 , щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Органом поліції застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 25.01.2024 року строком на 10 діб з 10.10 год. 25.01.2024 року по 10.20 год. 04.02.2024 року.
Враховуючи, що дія останнього термінового заборонного припису стосовно кривдника припиняє свою дію о 10.20 год. 04.02.2024 року, щоб уникнути подальших негативних наслідків, а також щоб ОСОБА_2 після закінчення дії термінового заборонного припису припинив фізичне і психологічне насильство стосовно неї, заявниця просила суд застосування обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на шість місяців з забороною перебування в місці проживання (перебування) заявниці за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 500 м до місця проживання (перебування); особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано обмежувальний припис строком на шість місяців: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на 500 м до місця її проживання (перебування); особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне і відмовити в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Пояснював, що між ним та матір`ю дійсно склались неприязні відносини. Причиною таких відносин є негативне відношення матері до нього. На ґрунті неприязних відносин між ними періодично виникають сварки. 25.01.2024 року між ним та матір`ю виникла чергова словесна сварка. Жодних ударів в ході сварки він матері не наносив. На її виклик прибули працівники поліції, які лише з її слів склали відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КупАП, та застосували відносно нього терміновий заборонний припис.За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення Хмельницьким міськрайонним судом винесено постанову від 01.02.2024 року у справі № 686/3210/24, якою ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності, оголошено усне зауваження, а провадження у справі закрито. Тому, на думку апелянта, ця постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, якою провадження в справі закрито, особу звільнено від відповідальності, не підтверджує вчинення ним домашнього насильства, яке передбачене статтею 1 Закону. Також не може бути підтвердженням вчинення домашнього насильства й терміновий заборонний припис, який винесений лише зі слів заявниці.
Окрім того, заявницею не надано доказів вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.
У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну. Зазначає, що ОСОБА_2 поводиться агресивно і неадекватно щодо неї, у справі наявні докази вчинення фізичного насильства, відповідні довідки з медичної установи щодо тілесних ушкоджень у ділянку голови. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2024 року у справі № 686/3210/24  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження, а провадження по справі закрито. А отже, наявні докази, що ОСОБА_2 вчиняв та вчиняє дії, які кваліфікуються як домашнє насильство.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів. 
Заявниця та її представник просили відхилити апеляцію як безпідставну. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином заявниці. Між ним та матір`ю склалися неприязні відносини, регулярно виникають сварки та конфлікти
25.01.2024 року щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП , згідно з яким 25.01.2024 року о 09.30 год. останній вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 
25.01.2024 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис, яким його зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 10.10 год. 25.01.2024 року по 10.20 год. 04.02.2024 року.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2024 року у справі № 686/3210/24  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, звільнено його від адміністративної відповідальності з оголошенням йому усного зауваження. Провадження по справі закрито.
Вказаною постановою встановлено, що 25.01.2024 року о 09.30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, ображав нецензурною лайкою, принижував погрожував фізичною розправою, наносив удари рукою у область обличчя, по руці, чим міг завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з тривалої та системної протиправної поведінки  ОСОБА_2 , не усвідомлення ним негативних наслідків своїх дій, значних ризиків продовження ним своїх агресивних дій щодо заявниці  ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду та неналежну оцінку наданих доказів є безпідставними. 
Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон N2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
 
Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч.2 ст.26 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону N 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно  пункту 9 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. 
Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції правильно констатував, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2024 року у справі № 686/3210/24  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, звільнено його від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження. Провадження у справі закрито.
При цьому вказане судове рішення  ОСОБА_2 не оскаржував апеляційному порядку, воно набрало законної сили. 
Вказаною постановою встановлено факт вчинення домашнього насильства  ОСОБА_2 щодо заявниці та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що цілком спростовує твердження апелянта про недоведеність його вини у цьому правопорушенні.
При цьому згідно довідки травмпункту Хмельницької міської лікарні від 25.01.2024 року у заявниці ОСОБА_1 , яку з її слів побив її син вдома тоді ж 25.01.2024, в 9.30 год., виявлено забій м`яких тканин голови, забій правого променево-зап`ястного суглобу, правої кисті.
26.01.2024 року за результатами огляду ЛОР-лікаря виявлено баротравму правого вуха, крововилив у праву барабанну перетинку.
Згідно виписки з медкарти ОСОБА_1 від 23.02.2023 року в результаті удару рукою остання проходила лікування з приводу травматичного розриву барабанної перетинки SO9.2, гострої комбінованої посттравматичної приглуховатості ІІІ ступеню, акубаротравми.
Враховуючи регулярні сварки та конфлікти  ОСОБА_2 з матір`ю, факти вчинення ним домашнього насильства щодо неї, невизнання ним протиправності своєї поведінки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що існують значні ризики продовження ним своїх агресивних дій щодо заявниці  ОСОБА_1 , тому слід застосувати обмежувальний припис.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2024 року.

Судді                                                          Л.М. Грох
       
        Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк