ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 червня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1871/23
Головуючий у першій інстанції - Карпинська Н. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/776/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів - Висоцької Н.В.,  Онищенко О.І.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

                                              У С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2023 і до припинення навчання або до досягнення сином двадцяти трьох років.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 24.07.2023 спільний син сторін ОСОБА_3 продовжує навчання в Національній академії державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання.
Відповідач коштів на утримання сина не надає, інших дітей не має, працює, має можливість надавати грошову допомогу та може щомісячно сплачувати аліменти у розмір 1/4 частки від заробітку - без погіршення його матеріального стану.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 18.03.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення із 19.12.2023 і до закінчення навчання, а саме до 27.07. 2027.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши її позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач має стабільний дохід, є військовослужбовцем, ОСОБА_3 є його єдиною дитиною та самостійних джерел для життя і навчання не має, а тому відповідач має можливість і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина в заявленому нею розмірі.
Натомість, вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, окрім сина має на утриманні малолітню дитину, та не може самотужки забезпечити достатній життєвий рівень сина.
Уважає, що сума присуджених аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, ураховуючи значне зростання цін на продукти харчування, різного роду товари та послуги, проїзд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду - залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Зазначає, що позивач не вказала, якої саме матеріальної допомоги вона потребує, її розмір, які витрати здійснюються нею на навчання, підручники, проїзд до навчального закладу, проживання. Більш того, як встановлено судом першої інстанції, їх син є студентом Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, що не виключає його перебування на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства внутрішніх справ.   
Наголошує, що на даний час не працює за станом здоров`я, проходить постійне лікування від захворювання, отриманого під час проходження військової служби, з 02.11.2023 не має доходів і перебуває у тяжкому фінансовому становищі. Зазначені обставини перешкоджають платити аліменти повнолітньому сину у заявленому позивачкою розмірі. Будь-яке нерухоме та рухоме майно в нього відсутнє.
Стверджує, що наявність на утриманні у позивачки іншої малолітньої дитини, батьком якої відповідач не є, не може слугувати підставою для визначення більшого розміру аліментів, аніж установлено в рішенні суду.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції врахувавши стан здоров`я і матеріальне становище сина та відповідача, уважав доцільним стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що сторони з 24.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.05.2017, що набрало законної сили 06.06.2017 (а.с. 7-8), від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2014 стягувались аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4  усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11.04.2014 року і до досягнення повноліття (а.с. 9).
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 12/1395 від 18.09.2023, виданої солдату ОСОБА_3 , останній зарахований на навчання 24.07.2023 наказом ректора № 729-ос від 24.07.2023 та навчається в цьому навчальному закладі, термін навчання - 4 роки на денній (очній) формі навчання. З довідки вбачається, що особи, зараховані на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, включаються до списку особового складу та ставляться на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня їх призначення н посади курсантів (а.с. 5).
Відповідач ОСОБА_2 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.09.2023  (а.с. 26, 33). 
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 ,  05.08.2022 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 41).
Згідно із довідкою відділу «Центру надання адміністративних послуг» Городнянської міської ради № 204/3 від 15.03.2024 про фактичне проживання у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним фактично проживають: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 38).
На підтвердження стану здоров`я відповідачем надано копії:
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №18771 про те, що  ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «МЛЕ та ШМД» з 02.11.2023 по 12.11.2023 (а.с. 45);
- довідки військово-лікарської комісії  № 711 від 12.12.2023, виданої молодшому сержанту, командиру відділення ОСОБА_2 про те, що проведено медичний огляд ВЛК (КНП «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради»), встановлено, що захворювання не пов`язано з проходженням військової служби (а.с. 40);
- консультативного висновку спеціаліста від 22.02.2024 про наявні захворювання (а.с. 39);
- довідки КНП «Городнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради № 47 від 01.03.2024 про те, що ОСОБА_2 з 02.02.2024 по 09.02.2024 перебував на лікуванні в сімейного лікаря (а.с. 36);
-  електронних направлень, виданих сімейним лікарем ОСОБА_2 до кардіолога, пульмонолога та на 55113-00 одновимірне (М-режим) та двовимірне ультразвукове дослідження серця у реальному часі (а.с. 44).
Згідно з довідкою про доходи № 2 від 12.02.2024, виданої КЗ «Городнянський ліцей» Чернігівської обласної ради, ОСОБА_1 займає посаду практичного психолога, сума її доходу за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 без урахування аліментів становить 79 720,26 грн (а.с. 30).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. 
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_7 є працездатною особою, яка може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісяця на період його навчання. 
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3 є курсантом вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, як слідує з довідки №12/1395 від 18.09.2023, включений до списку особового складу та перебуває на всіх видах забезпечення у навчальному закладі, а тому визначений судом розмір аліментів є достатнім та доцільним, з огляду на що посилання позивачки на те, що сума присуджених аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, ураховуючи значне зростання цін на продукти харчування, різного роду товари та послуги, проїзд, не є слушними.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Не заслуговує на увагу посилання заявниці на те, що вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, з огляду на те, що сімейним законодавством України передбачений обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання, а тому встановивши спроможність ОСОБА_7 її надавати суд не повинен враховувати доходи позивачки.
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або неправильного застосування норм матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                                
                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Городнянського районного суду від 18 березня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
  
Головуюча:                                                                         О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                  Н.В. Висоцька

                                                                                            О.І. Онищенко