ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3140/23  Номер провадження 33/814/703/24	Головуючий у 1-й інстанції Подмаркова Ю. М.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Старчик Є.В., потерпілої ОСОБА_1 та її представника – адвоката Кулішова В.П., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Момота Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Момота Т.Г., на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 29 березня 2024 року,
в с т а н о в и в :
Цією постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою та накладено на неї стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік;
визнано винуватою за ст.124 КУпАП і закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Стягнуто з ОСОБА_2 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду  ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона 18 листопада 2023 року о 17 годині 38 хвилин по бульв. Богдана Хмельницького, 5/2 у м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керувала автомобілем «Nissan Qashqai», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, за наведених вище дати, часу й місця ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai», н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п.12.1 ПДР України не обрала безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку та вчинила наїзд на припаркований автомобіль «Renault Kangoo», н.з. НОМЕР_2 , який після удару здійснив наїзд на автомобіль «ЗАЗ Lanos», н.з. НОМЕР_3 , припаркований попереду, в результаті чого цим транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі адвокат Момот Т.Г. просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 29 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і закрити провадження в цій частині щодо неї на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: відеозапис із нагрудної камери поліції підписаний електронним підписом ОСОБА_3 , який не є уповноважено особою та учасником провадження; в протоколі не зазначено ознаки сп`яніння, які могли би стати підставою для проведення огляду ОСОБА_2 ; роздруківки з приладу «Драгер» не містять підпису, посади та прізвища особи, яка проводила медичний огляд; медичні висновок та акт складені з порушенням приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735,  так як лікар-психіатр  ОСОБА_4 , який здійснював огляд, не має кваліфікації нарколога та повноважень на проведення такого огляду, не пройшов спеціальну підготовку; в ході огляду ОСОБА_2  використано вживані неоригінальні мундштуки, що не мають сертифіката якості, безпосередньо перед оглядом не розпаковувались, не змінювались після кожного застосування технічного засобу, а на приладі «Drager Alcotest 6820» були відсутніми: захисний елемент «SDI» (пломба-етикетка), знак відповідності, додаткове метеорологічне маркування, також на сервісній книжці не вказано номера сертифіката перевірки типу; названий вище технічний прилад підлягає повірці кожні 6 місяців, натомість несвоєчасне її здійснення може призвести до помилкових результатів. Водночас апелянт посилається на те, що місцевий суд безпідставно: відмовив у витребуванні та огляді доказів, не викликав свідків, які надавали пояснення на місці події; за відсутності сторони обвинувачення підтримував обвинувачення під час розгляду справи.
У запереченні адвокат Кулішов В.П., в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни, посилаючись на законність та обгрунтованість цього судового рішення.
Суд апеляційної інстанції заслухав доводи представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про задоволення апеляційної скарги, заперечення потерпілої та її представника проти апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Постанова місцевого суду в частині визнання ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП – порушення нею як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, і закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.294 КУпАП у зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за  керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Вимогами п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №628299 18 листопада 2023 року о 17 годині 38 хвилин ОСОБА_2 по бульв. Богдана Хмельницького, 5/2 у м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керувала автомобілем «Nissan Qashqai», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.1).
Як убачається з матеріалів справи, факт керування ОСОБА_2 автомобілем «Nissan Qashqai», н.з. НОМЕР_1 , за встановлених у протоколі місця, дати й часу ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оспорюється, в тому числі в апеляційній скарзі, та підтверджено сукупністю доказів по справі, яким судом першої інстанції надана правильна юридична оцінка.
Проте доводи апелянта, які зводяться до неперебування ОСОБА_2 при виконанні функцій водія в стані алкогольного сп`яніння, та порушення процедури проведення її огляду в медичному закладі, є безпідставними, оскільки спростовуються змістом відеозапису, записаного на технічному носієві інформації, з якого встановлено, що  ОСОБА_2 після вчиненої нею ДТП пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради)», за результатами якого лікарем установлено перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння. У ході цього огляду було застосовано спеціальний технічний засіб вимірювальної техніки (алкотестер) із новим герметично запакованим мундштуком, лікарем досліджено клініку сп`яніння ОСОБА_2 шляхом проведення відповідних тестів, замірів, дослідів та візуального огляду, зокрема, перевірки виконання ОСОБА_2 пальце-носової проби, її стійкості та орієнтування в певних позиціях, а також усного опитування обстежуваної особи щодо стану останньої (т.1 а.с.6).
Усупереч доводам апелянта, матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях.
Долучений технічний носій інформації з відеозаписом був виготовлений поліцією у зв`язку із необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів. Зі змісту відеофіксації вбачається, що її поліцією було здійснено з використанням службового пристрою - боді-камери, в ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Відеофайл засвідчено із зазначенням ідентифікуючих ознак відеофіксації, підписано та виготовлено поліцейським ОСОБА_5 , яким і було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.130 КУпАП. Технічний носій із цим записом долучено до протоколу поліцією, у зв`язку з чим його походження не викликає сумніву.
За змістом роздруківки з технічного приладу «Drager Alcotest 6820» результати застосування цього засобу при медичному огляді ОСОБА_2 склали: 2, 25 та через проміжок часу – 2, 05 проміле алкоголю в крові (а.с.30).
Наведені вище докази об`єктивно підтверджуються даними висновку медичного огляду №582 від 18 листопада 2023 року, відповідно до якого встановлено перебування ОСОБА_2 , в тому числі під час керування автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.2).
Твердження апелянта про те, що лікар ОСОБА_4 , який здійснював огляд ОСОБА_2 , не має кваліфікації нарколога та повноважень на проведення такого огляду, не пройшов спеціальну підготовку є неспроможними.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Даними ж посвідчення №ТА 11067246 підтверджено те, що лікар ОСОБА_4 обіймаючи посаду лікаря-нарколога, в тому числі на момент проведення огляду, пройшов у Харківській медичній академії тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством – діагностика станів сп`яніння (а.с.94).
У суді апеляційної інстанції представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, посилаючись на відповідні норми законодавства, зазначав про те, що лікарі повинні проходити вказане вище тематичне удосконалення кожні 5 років, натомість у посвідченні відсутня дата його проходження лікарем.
Проте такі аргументи не відповідають матеріалам провадження, оскільки в посвідченні №ТА 11067246 чітко визначено, що лікар ОСОБА_4 пройшов тематичне удосконалення за названою вище програмою в 2021 році.
Відповідно до положень Закону України «Про метрологію, метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. Пунктом 1 ст.17 вказаного Закону України передбачено, що законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Водночас законом не встановлено вимог до законодавчого регулювання засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають у експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року. Таким чином, газоаналізатори виробництва компанії «Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина», що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, що узгоджується зі змістом повідомлення заступника генерального директора ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів".
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» визначено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13 жовтня 2016 року й він становить 1 рік.
Із роздруківки технічного приладу «Drager Alcotest 6820», з використанням якого проводився огляд ОСОБА_2 , вбачається, що його остання повірка (калібрування) здійснена 13 квітня 2023 року, а тому на момент проведення огляду (18 листопада 2023 року) названий алкотестер був використаний медичним працівником у межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки тривалістю 1 рік, що підтверджено й у свідоцтві про повірку цього засобу вимірювальної техніки №п 51 QM 0379 083 23 (т.1 а.с.30, 135).
Тобто під час огляду ОСОБА_2 було застосовано спеціально призначений для встановлення стану алкогольного сп`яніння технічний засіб, який відповідав пред`явленим до нього вимогам і був використаний з дотриманням умов його експлуатації.
При цьому, на доводи представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає, що використання лікарем закладу охорони здоров`я вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ України, під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є лише однією зі складових такого огляду й саме по собі не утворює вирішальну та єдину підставу для встановлення названого вище стану. При проведенні огляду в медичному закладі поряд із проведенням замірів за допомогою спеціальних засобів вимірювальної техніки лікарем досліджується клініка сп`яніння обстежуваної особи шляхом проведення відповідних тестів, замірів, дослідів, візуального огляду, опитування обстежуваної особи, за сукупністю чого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що і мало місце в досліджуваній ситуації.
Визначення ж методів медичного огляду обстежуваної особи та достатність даних для надання відповідного висновку належить до компетенції лікаря. Разом із тим, порушень порядку проведення лікарем огляду ОСОБА_7 у закладі охорони здоров`я, що ставили би під сумнів допустимість і дійсність огляду, не встановлено. Зазначений вище висновок складений лікарем закладу охорони здоров`я ОСОБА_4 за результатами медичного огляду ОСОБА_2 в межах його повноважень за правилами, передбаченими Розділом ІІІ зазначеної вище Інструкції, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає об`єктивних підстав ставити під сумнів обрані компетентним лікарем методи при здійсненні огляду та встановлені у висновку дані.
Посилання в апеляційній скарзі на незазначення в протоколі ознак сп`яніння для проведення огляду ОСОБА_2 є неспроможними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 в повному обсязі викладено фактичні обставини вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Наведена уповноваженою особою фабула містить усі істотні ознаки названого вище правопорушення, відповідає приписам ч.1 ст.130 КУпАП, п.2.9 «а» ПДР України.
Протокол складено з дотриманням вимог ст.ст.254, 255 КУпАП, його зміст узгоджується з положеннями ст.256 КУпАП, а здійснення в ньому вказівки на виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння у випадку порушення ним положень п.2.9 «а» ПДР України не передбачено приписами законів та підзаконних нормативно-правових актів. Так, зазначення поліцейським ознак сп`яніння у відповідності до п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, регламентовано саме в разі документування матеріалів щодо відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а не керування водієм транспортним засобом у стані сп`яніння, що було би позбавлено раціонального сенсу з огляду на наявність вже твердження щодо перебування водія в цьому стані.
Отже, зазначені вище докази безперечно доводять винуватість   ОСОБА_2   у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Об`єктивних обставин, які були би підставами для визнання їх недопустимими, недостовірними чи неналежними, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Доводи ж апелянта про відмову суду першої інстанції у витребуванні та огляді письмових доказів, виклику свідків, є необґрунтованими та не впливають на правильність висновків місцевого суду, оскільки в матеріалах справи наявні дані, в тому числі відеофіксації, які є засобами об`єктивного контролю та в повному обсязі містять інформацію щодо обставин, належних до предмета перевірки й доказування для повного та всебічного встановлення істини в цій справі. Натомість, обставини, які би свідчили про необхідність і доцільність витребування запропонованих представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, даних і виклику осіб, є відсутніми.
Також позбавлені підстав посилання в апеляційній скарзі на підтримання місцевим судом обвинувачення за відсутності сторони обвинувачення під час розгляду справи.
З матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких порушувало би змагальну процедуру, принцип безсторонності суду та належало до повноважень сторони обвинувачення. В обґрунтування винесеної постанови суд поклав лише дані, надані уповноваженим правоохоронним органом та представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.
Як правоохоронний орган на етапі досудового провадження, так і ОСОБА_2 та її представник, обґрунтовували свої позиції в обсязі, які кожна сторона вважала необхідним та достатнім, і перед судом обидві перебували в однаковому становищі.   ОСОБА_2 під час судового провадження була забезпечена кваліфікованою юридичною допомогою та, з урахуванням спливу з дня складання протоколу до винесення судом постанови більш як 4 місяців, мала достатній час і можливості для підготовки свого захисту.
ОСОБА_2 повною мірою скористалась своїми правами обстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути почутою судом.
За таких обставин, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо  ОСОБА_2  за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на  ОСОБА_2  стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Момота Т.Г., залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_2 – без зміни.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                         О.М. Корсун