КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа № 359/9171/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко Д.В. 
Провадження №22-ц/824/669/2024               Суддя-доповідач: Скрипка О І.
 
16 квітня 2024 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Олійника В.І., Сушко Л.П.
при секретарі                                          Дуб С.І. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                 12 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість та судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11151980007 (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 25 445 доларів США зі сплатою 11,88 процентів річних строком до 25 червня 2014 року. 
08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» переуступило право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між банком та фізичними особами, в тому числі за кредитним договором ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 27 серпня 2014 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 34 777,76 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 483 096,96 грн, яка складається: з тіла кредиту - 19 015,76 доларів США, що еквівалентно 264 147,43 грн: процентів - 15 762 доларів США, що еквівалентно 218 949,53 грн. 
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 483 096,96 грн, а також судовий збір в сумі 3 654 грн.
 
09 листопада 2018 року за договором купівлі-продажу майнових прав № 953/К ПАТ «Дельта Банк» переуступило ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.
Згідно з додатком № 1 до договору ТОВ «Глобал Спліт» отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за Кредитним договором з ОСОБА_1 . 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2019 року було замінено стягувача у виконавчому проваджені з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Глобал Спліт»  на виконання виконавчого листа № 359/9171/14-ц, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 483 096,96 грн та витрат на оплату судового збору в розмірі 3 654 грн.
 
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення. Просила скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року. 
Ухвалою Бориспільського районного суду Київській області 11 листопада 2021 року, заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала, апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не направив на її адресу копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, належним чином не повідомив її про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості подати відзив на позов та обґрунтувати свої заперечення відповідними доказами.
Також вказала, що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, так як матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, а саме - банківських виписок по рахунках відповідача.
Посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором позивачем здійснено 01 липня 2010 року, тому, на думку апелянта, строк на звернення до суду з позовом сплив 01 липня 2013 року.
 
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Глобал Спліт» заперечувало проти доводів апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року скасовано,  ухвалено у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт», заборгованість за Кредитним договором в розмірі 483 096,96 грн, а також судовий збір в сумі 3 654 грн.
 
Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного суду адвокат Костін К.М. представник  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу. 
Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року касаційну скаргу адвоката Костіна К.М. - представника ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
У судовому засіданні адвокат Костін К.М. представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.
Представник ТОВ «Глобал Спліт» заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити іі без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.    
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колег суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову враховуючи наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25 445 доларів США зі сплатою 11,88 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 червня 2014 року.
08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»  переуступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.
Передача прав підтверджується актом прийому-передачі документації від 02 березня 2012.
09 листопада 2018 року ПАТ «Дельта Банк» переуступило ТОВ «Глобал Спліт» на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 953/К, майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.
Згідно з додатком № 1 до вищевказаного договору ТОВ «Глобал Спліт» отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за Кредитним договором.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2019 року допущено заміну стягувача у виконавчих документах, з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Глобал Спліт» у виконавчому проваджені по виконанню виконавчого листа № 359/9171/14-ц, виданому Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 483 096,96 грн та витрат на оплату судового збору в розмірі 3 654 грн.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач    ОСОБА_1 свої обов`язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином, у зв`язку із чим, станом на 27.08.2014 у неї утворилась заборгованість у розмірі 34777,76 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 483096,96 грн., яка складається з: 19015,76 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 264147,43 грн. тіло кредиту; 15762,00 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 218949,53 грн. заборгованість по відсоткам.
Достовірність зазначених обставин підтверджується розрахунком заборгованості. 
Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором № 11175198000 від 25 червня 2007 року, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у загальному розмірі 483096,96 грн. правомірними, обґрунтованими, а отже такими що підлягають задоволенню.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої враховуючи наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
В постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 375/998/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 520/16945/15, від 18 листопада 2020 року у справі № 431/3873/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 361/6751/16, від 24 лютого 2021 року у справі № 641/801/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16,  суд касаційної інстанції прийшов до таких висновків:
-   у справі № 375/998/15-ц: у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання;
-   у справах №№ 520/16945/15, 361/6751/16, 641/801/16-ц: якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Таке тлумачення та застосування вказаних умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987сво19), та практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 372/2649/16-ц (провадження № 61-14471св18), від 09 вересня 2020 року по справі № 661/1826/17 (провадження № 61-21042св19) та від 23 вересня 2020 року по справі № 213/3111/16-ц (провадження № 61-5119св19);
-   у справі № 431/3873/15-ц: у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України;
-   у справі № 522/799/16: сторонами кредитних договорів на власний розсуд можуть бути визначені певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі. Так, настання зазначеного строку повернення кредиту в тексті договору сторонами може: а) бути зумовлене безпосередньо виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості; або б) пов`язується з моментом направлення вимоги боржнику; або в) пов`язується з моментом отримання боржником вимоги; або г) визначається кредитором у вимозі (якщо у кредитному договорі такі повноваження кредитора окремо застережені).
Умовами Кредитного договору укладеного з ОСОБА_1 кредитний договір діє до 25 червня 2014 року. Строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
З встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.
За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Оскільки в договорі встановлені окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема прострочення виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Таким чином, встановлення строку кредитування в договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.
Колегія суддів встановила, за умовами кредитного договору та графіком погашення кредиту сума щомісячного платежу за кредитом складає 302, 92 долара США.
Згідно з поясненнями відповідача і наданими нею квитанціями про сплату кредиту останній платіж було нею здійснено 01.07.2010.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір станом на станом на 27.08.2014 на підставі довідки ТОВ «Дельта банк» від 27.08.2014.
05  липня 2022 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІИ» подало до Київського апеляційного суду клопотання  про долучення доказів по справі  - виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яке було задоволено апеляційним судом в судовому засіданні 20.09.2022.
Клопотань чи заяв що визнання судом зазначеного доказу не допустимим матеріали справи не містять.
Доводи відповідача щодо здійснення нею останнього платежу 01.07.2010 позивачем не спростовані, первісні бухгалтерські документі на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості до суду першої інстанції позивачем не надавались.
Колегія суддів проводить розрахунок заборгованості на підставі доказів та документів які були в наявності в справі на момент розгляду справи судом першої інстанції в межах строків позовної давності щодо періодичних платежів.
Позивач звернувся до суду з позовом 09.09.2014, то з урахуванням зазначеного колегія суддів  враховує 3 роки до звернення з позовом до суду по періодичним платежам.
Станом на 25.06.2010 залишок заборгованості складав 11 625 доларів США. 
З урахуванням строків позовної давності та графіку платежів колегія суддів розрахувала певну заборгованість за період з 03 вересня 2011 року по 25 червня 2014 року до строку останнього платежу, з урахуванням звернення до суду з позовом  09.09.2014 в межах строку позовної давності, що склало 6 658.08 доларів США, що за курсом НБУ, зазначеним позивачем, станом на 27.08.2014 складає 89 990,05 гривень.
До заборгованості за період з 25.06.2010 до 03.09.11 застосовується позовна давність. 
 
Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасуванню рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позову.      
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України змінюється розподіл судових витрат. 
 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
  Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (код ЄДРПОУ 41904846, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5), заборгованість за кредитним договором у розмірі 89 990 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 05 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року 
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                      В.І. Олійник
 
                                                                                                Л.П. Сушко