ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5414/24 Справа № 172/367/24 	  	Головуючий у першій інстанції:  Битяк І. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей,– 

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог заяви, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відсутність спору про право цивільне, в тому числі, таке, що виникає із сімейних правовідносин (відсутність предмета спору та фактичних підстав для пред`явлення позову), виключає наявність підстав для провадження в цивільній справі.
Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).
Підстави для відмови у відкритті провадження у справі передбачено статтею 186 ЦПК України.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України місцевий суд відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України місцевий суд вказав, що місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким на момент їх реєстрації за адресою по АДРЕСА_1 не виповнилось 14 років, було зареєстроване за згодою обох батьків; зважаючи на те, що діти проживають та зареєстровані за місцем проживання позивача, за згодою відповідачки, місцевий суд не вбачає оспорювання чи невизнання відповідачкою вказаного факту, що може бути підставою для звернення до суду.
Однак, з викладеного вище вбачається, що суд першої інстанції на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі фактично надав оцінку обставинам, на які посилався позивач, які можливо встановити лише при розгляді справи по суті.
Крім того, апелянт наполягає, що на час пред”явлення позову відповідачка заперечує щодо проживання дітей із позивачем, вказує про наявність відповідного спору, що не перевірено місцевим судом.
Таким чином, твердження суду першої інстанції про відсутність спору між позивачем та відповідачем про визначення місця проживання малолітніх дітей на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі є передчасним, необґрунтованим. 
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не позбавлений можливості, за наявності підстав, вирішити питання про закриття провадження після дослідження обставин, з наведенням належного обґрунтування.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити. 
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича       

                                                                               М.Ю. Петешенкова