КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/16565/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5430/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
28 березня 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А., 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у  порядку письмового провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року у складі судді Колесника О.М., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя, а також 10 000 грн моральної шкоди, у якому з урахуванням змін просила стягнути відповідача на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 154 779 грн в порядку поділу майна подружжя.
 
Позов обґрунтовано тим, 18 серпня 2006 року сторони уклали між собою шлюб, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року. 
 
В період  шлюбу сторони 31 серпня 2010 року за спільні кошти подружжя придбали автомобіль "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, вартістю 163 000 грн. 
 
Однак відповідач без згоди позивача в період шлюбу відчужив даний автомобіль іншій особі.
 
З урахуванням доповнень до позову в частині вимог про поділ  майна подружжя та враховуючи з дійсну ринкову вартість вказаного майна на ринку транспортних засобів, де аналогічний автомобіль коштує 309 558 грн, частину зазначеної суми  позивачка просила стягнути з відповідача  на її користь.
 
Вказала, що неправомірною поведінкою відповідача у побуті, а також  відчуження ним спірного транспортного засобу спричинило їй чималий стрес, оскільки втратила контроль на розпорядженням цим майном, чим діями відповідача їй заподіяно моральної шкоди, в сумі 10 000 грн.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя, відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, взято пояснення відповідача, які ґрунтуються на припущеннях, оскільки частину коштів з продовжу автомобіля позивачка не отримувала. Згоди на його продаж не надавала.
 
Крім того, вказано, що суд відмовляючи у стягненні 154 779 грн грошової компенсації, зазначив, що це є середньоринкова вартість аналогічного автомобіля на дошці оголошень АВТО.РІА, а не визначена шляхом експертного дослідження. Разом з тим суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення автотоварозначвої експертизи.
 
Заначила, що навіть у випадку незгоди з збільшеним розміром вартості транспортного засобу, з урахуванням порушених прав, суд мав керуватися договором купівлі-продажу та стягнути частину суми - 81 500 грн на користь позивачки.
 
Вказала, що суд безпідставно вважав, що вона не оспорювала договір, яким відчужено спірний транспортний засіб.
 
Також суд не вирішив питання щодо стягнення моральної шкоди.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти її задоволення, рішення районного суду просив залишити без змін.
 
Вказує, що дійсно у вересні 2022 року продав спірний автомобіль під час шлюбу за згодою дружини, оскільки хворів і були необхідні кошти на лікування, а частина коштів була використана на потреби сім`ї. У зв`язку з хворобою йому було встановлено ІІ групу інвалідності.
 
Крім того звертав увагу, що з позовом про поділ майна ОСОБА_1 звернулася  лише після того, як відповідач подав заяву про розлучення до суду, а не після відчуження автомобіля, що свідчить про те, що вона була обізнана та не заперечувала проти його продажу.
 
При цьому зазначив, що доказів про те, що після продажу автомобіля відповідач використав кошти на власні потреби позивачка також не надала.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
 Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам рішення  районного суду відповідає в повній мірі.
 
Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули майно, а саме: автомобіль "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. НОМЕР_1  (а.с. 13-16).
 
Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що автомобіль був відчужений під час шлюбу, докази незгоди з  такими діями відповідача  матеріалами справи не доведено.
 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
 
В ході розгляду справи було з`ясовано, що 31 серпня 2010 року ДП "Автотрейдінг-Центр" продало, а ОСОБА_2 придбав автомобіль "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, уклавши договір купівлі-продажу № 31082010 (а.с. 13-16).
 
Того ж дня відповідач сплатив вартість вказаного автомобіля в розмірі 163 000 грн (а.с. 24-25, 27) і за актом прийому-передачі автомобіля від 31 серпня 2010 року отримав зазначений транспортний засіб (а.с. 28).
 
01 вересня 2010 року відповідач отримав у ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер кузова (а.с. 29). 
 
Отже, вказаний автомобіль був придбаний відповідачем в період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільним сумісним майном. Вказане не заперечували сторони по справі.
 
22 вересня 2022 року перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, відповідач продав, а ОСОБА_3 придбала автомобіль "SKODA OCTAVIA А5", д.н.з.  НОМЕР_1 , 2010 року випуску, про що свідчить реєстраційна картка транспортного засобу, надана суду Головним сервісним центром МВС України (а.с. 57-58). 
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом про розірвання шлюбу, який 02 грудня 2022 року було задоволено й розірвано шлюб з ОСОБА_1 (а.с 37-38). 
 
Під час провадження справи в суді першої інстанції, відповідач пояснив, що продавши вказаний автомобіль, частину грошей витратив на своє лікування, а решту віддав позивачці на потреби родини.
 
Відповідно до даних долученої до справи довідки до акта огляду медико-соціально експертною комісією Серія 12 ААГ № 254311 від 20 червня 2023 року ОСОБА_2 присвоєна ІІ група інвалідності за загальним захворюванням довічно (а.с.108).
 
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    
Згідно правових висновків Верховного суду України у справах № 6-7цс15 від 08 квітня 2015 року та № 6-1587цс16 від 12 жовтня 2016 року зазначено, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
 
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
 
 Відповідно до матеріалів справи, за заявленими ОСОБА_1 вимогами про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції рішення не прийнято.
 
Між тим,   апеляційний суд  враховує, що  у відповідності до положень ст. 270 ЦПК України  позивачка не позбавлена можливості  звернутися у  районний суд з заявою про ухвалення по справі за вимогами, не вирішеними судом, додаткового рішення.
 
 Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції рішення про поділ майна подружжя ухвалено на припущеннях за поясненнями відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, характер правовідносин та застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
 
Позивачка не довела протилежного, як сторона, яка звернулася у суд із позовом і несе тягар доказування.
 
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.
 
Рішення суду ухвалено з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:    

Судді: