Справа № 161/21303/23 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/485/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року, 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем у справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 січня 2017 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2020 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3800 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
Зазначає, що розмір стягнутих аліментів на даний час є недостатнім і таким, що не задовольняє елементарні потреби дітей. Діти навчаються в ліцеї №14 і вона щомісячно оплачує у фонд школи та фонд класу за кожну дитину. Також син відвідує спортивну секцію, вартість якої складає 800 грн щомісячно.
Крім того, у сина погіршився зір і продовжує стрімко падати, що змушує її звертатися за дороговартісним лікуванням. Також і в дочки погіршився зір і вона змушена носити окуляри на постійній основі. При цьому позивач вказує, що у неї значно погіршилось матеріальне становище, оскільки 05.09.2023 року її було звільнено з роботи за скороченням штату працівників і на даний час вона не працює.
Вказує також, що відповідач працює за кордоном, офіційно працевлаштований, отримує плату, що еквівалентна приблизно 1000 доларів США на місяць, однак відмовляється збільшити розмір допомоги на утримання дітей.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила суд змінити розмір стягуваних аліментів, а саме: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 7000 грн до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено повністю.
       Змінено розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року, та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 7000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 грн 60 коп. судового збору.
Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 сплачуються аліменти у розмірі, більшому ніж встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 років до 18 років. Вказує, що позивачкою не надано, а судом першої інстанції не здобуто жодного доказу на підтвердження того, що у відповідача значно покращилось матеріальне становище з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивачки, який би перешкоджав їй працювати, та доказів на підтвердження зміни матеріального становища або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось зі сторін та інших випадків, які передбачені ст. 192 СК України, тому її вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. Просить скасувати дане рішення суду та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що обставини, викладені в апеляційній скарзі, є надуманими, необгрунтованими не підтверджені жодними письмовими доказами. Звертає увагу суду на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було з`ясовано з особистих пояснень представника відповідача той факт, що доходи ОСОБА_2 на даний час становлять орієнтовно 1000 доларів США, що підтверджено звукозаписом судового засідання від 19 лютого 2024 року. Із долучених апелянтом доказів можна дійти висновку, що його матеріальний стан дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, які залишились проживати з матір`ю. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, тому підстав для його скасування і відмови у позові не вбачає.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з пріоритетності інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, істотності зміни стану здоров`я дітей та матеріального становища сторін. Також суд зазначив, що посилання відповідача на відсутність стабільних доходів та утримання ним дитини від іншого шлюбу та дружини не звільняє його від обов`язку надати допомогу іншим неповнолітнім дітям.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2013 року. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.
Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 3800 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 8-9).
Судом встановлено, що в  ОСОБА_1  змінився матеріальний стан, оскільки остання з 05 вересня 2023 року звільнена з роботи та перебуває на обліку як безробітна в Луцькій філії Волинського обласного центру зайнятості. 
Поясненнями сторін встановлено також, що станом на момент звернення до суду відповідач працює за кордоном, отримує достатні доходи для сплати аліментів у збільшеному розмірі, перебуває у новому шлюбі, має дитину в цьому шлюбі.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина
Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише саму необхідність у стягненні аліментів, а також їх розмір.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дітей.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, звертаючись з позовом про зміну розміру аліментів, посилалась на збільшення витрат на утримання дітей, підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також наявності ряду інших обставин, які впливають на їх утримання, зокрема, погіршення стану здоров`я дітей, свого матеріального стану, оскільки вона залишилась без роботи та стабільного заробітку, покращення матеріального стану відповідача у зв`язку із перебуванням на постійній роботі у Польщі та отриманння ним високої зарплатні.
Даючи правову оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, забезпечення їх освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування, бере до уваги погіршення стану здоров`я дітей, що підтверджено поданими позивачкою медичними документами.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.
Суд також не бере до уваги доводи відповідача, який заперечував проти збільшення розміру аліментів до 7 000,00 грн на двох дітей, посилаючись на те, що на даний час у нього нова сім`я, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_8 та їх спільна малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також дитина дружини від першого шлюбу - ОСОБА_10 .
       Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Отже, підсумовуючи зазначене, колегія суддів враховує, що розмір суми аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, не перевищує визначені граничні межі передбаченого Законом розміру.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, у повній мірі відповідає потребам та інтересам дітей, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі відповідача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
 
               П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

       Головуючий
Судді