КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/14161/23                                                          Головуючий у суді І інстанції Броновицька О.В.
Провадження № 33/824/2909/2024                                                   Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
24 травня 2024 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., перевірившиматеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, до якої додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що він не отримував повідомлення (судові повістки) про дату та час розгляду справи і 19 жовтня 2023 року справу було розглянуто без його участі. Копію постанови він отримав безпосередньо в суді 16 січня 2024 року, з матеріалами справи ознайомився 18 січня 2024 року, а копію відеофайлів його адвокат - Пількевич Т.А. отримала лише 25 січня 2024 року. Адвокатом Пількевич Т.А. було подано апеляційну скаргу на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року, однак судом апеляційної інстанції відмовлено у поновленні строку на подачу апеляційної скарги. Тобто, апеляційна скарга подана на протязі 10 днів з моменту надання судом першої інстанції всіх матеріалів справи для ознайомлення.
Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.
З матеріалів справи вбачається, що судом вживалися заходи із повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, зокрема, шляхом направлення судової повістки на його поштову адресу, яку останній надав співробітникам поліції під час складання протоколу.
Оскаржувану постанову було прийнято судом першої інстанції 19 жовтня 2023 року. 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що повний текст постанови ОСОБА_1 отримав в приміщенні суду 16 січня 2024 року, що підтверджується його розпискою на заяві про видачу копії постанови (а.с. 18).
Крім того, 18 січня 2024 року ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи, про що також надав розписку на відповідній заяві (а.с. 16).
Однак, лише 31 січня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Пількевич Т.А. вперше звернулася з апеляційною скаргою, до якої додала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року захиснику ОСОБА_2 відмовлено у поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 , апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
26 квітня 2024 року ОСОБА_1 особисто подав апеляційну скаргу на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року з пропуском строків, визначених ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він та його захисник зі всіма матеріалами справи ознайомилися лише 25 січня 2024 року, а тому відлік строку на апеляційне оскарження слід рахувати саме з цієї дати, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки початок строку апеляційного оскарження постанови обраховується з дня її винесення.
Іншого порядку обчислення перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачає.
При цьому, звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не навів жодних доводів та не надав доказів на підтвердження причин, які пов`язані із об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджали йому, будучи ознайомленим 16 січня 2024 року з повним текстом постанови суду першої інстанції, без зайвих зволікань подати апеляційну скаргу в десятиденний строк.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення№ 754/14161/23 відмовити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         С.А. Голуб