У х в а л а
20 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 755/8130/23
Провадження № 61-3194ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Руденко Владислав Вадимович (далі - адвокат), 
на постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року 
у справі за позовом позивача до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, стягнення річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів та
в с т а н о в и в:
1.           У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив: (1) визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення умов виплати одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів та щодо встановлення умов нарахування і виплати позивачеві премії за результатами оцінки досягнення цілей та ключових результатів, (2) стягнути з відповідача на користь позивача 7 030 800,00 грн річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів, установлених на 2021 рік. Мотивував так: 
-                   27 вересня 2019 року відповідач уклав із позивачем трудовий договір № 88/1 (далі - трудовий договір);
-                   29 червня 2022 року відповідач і позивач уклали додаткову угоду про припинення трудового договору;
-                   Процедура встановлення та оцінки індивідуальних цілей і ключових результатів Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - Процедура) у пункті 8 передбачає, що працівникам, які відпрацювали у відповідача повний звітний рік і звільняються до оцінювання досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів у передбачені цією Процедурою строки, таке оцінювання, а також виплата відповідної винагороди відбуваються згідно з цією Процедурою;
-                   28 червня 2022 року директор з управління дивізіоном «Розвідка та видобуток» й особа, яка тимчасово виконує обов`язки Генерального директора відповідача, оцінили виконання позивачем індивідуальних цілей і ключових результатів на 94,5 %;
-                   відповідно до пункту 4.2 розділу 4 трудового договору зі змінами, внесеними згідно з додатковою угодою № 2 від 10 лютого 2020 року, за досягнення цілей і ключових результатів, які встановлюються щорічно у відповідному додатку до цього договору, працівнику нараховується премія за підсумками роботи за рік; постановка й оцінка досягнення річних цілей здійснюється згідно з Процедурою;
-                   у передбачений трудовим договором строк позивачу не виплатили премію за досягнення цілей і ключових результатів за 2021 рік;
-                   15 березня 2023 року позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити: чи приймав акціонер відповідача рішення щодо порядку розрахунку та виплати річної премії за результатами досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів за 2021 рік; чи приймав відповідач як роботодавець рішення про порядок розрахунку та виплати премії на основі оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів за 2021 рік; чи видав відповідач наказ щодо виплати працівникам такої премії за 2021 рік. Крім того, просив надати документи, що підтверджують прийняття відповідних рішень;
-                   11 квітня 2023 року позивач отримав відповідь про те, що 6 жовтня 2022 року акціонер відповідача затвердив Порядок розрахунку та виплати працівникам Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України), її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи «Нафтогаз» окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а 26 жовтня 2022 року відповідач видав наказ № 518 «Про преміювання за досягнення цілей та ключових результатів роботи працівників за підсумками 2021 року». Відповідно до зазначених документів для звільнених працівників відповідача, які станом на 3 жовтня 2022 року вже не працювали у нього, в НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділах, інших юридичних особах Групи «Нафтогаз», премія за результатами оцінки досягнення цілей і ключових результатів за 2021 рік мала бути виплачена протягом трьох місяців із дня припинення або скасування воєнного стану в Україні;
-                   визначення такого порядку виплати премії лише для колишніх працівників є дискримінаційним щодо позивача і таким, що погіршує умови оплати його праці, встановлені трудовим договором.
2.           24 жовтня 2023 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову. Мотивував так:
-                   факт дискримінації можна встановити лише у випадку, коли різниця у ставленні до особи вмотивована притаманною останній певною персональною ознакою, внаслідок чого особа зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами та свободами у будь-якій формі, встановленій у статті 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»;
-                   сторони спору досягнули домовленості про умови нарахування та виплату відповідачем премії за підсумками роботи за 2021 рік після припинення трудових відносин. Позивач мав право прийняти рішення про продовження трудових відносин до закінчення процедури нарахування та виплати річної премії;
-                   позивач не довів факт дискримінації за ознакою наявності чи відсутності трудових відносин.
3.           27 лютого 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: (1) скасував рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення премії; (2) позов у цій частині задовольнив частково, а саме стягнув з відповідача 2 753 933,19 грн річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів, установлених на 2021 рік; (3) в іншій частині рішення суду першої інстанції змінив, виклав його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; (4) стягнув у дохід держави з відповідача 33 550,00 грн судового збору. Мотивував так:
-                   згідно з проведеною 31 вересня 2022 року оцінкою виконання позивачем індивідуальних цілей і ключових результатів за 2021 рік на підставі локальних актів відповідача розмір річної премії за результатами такої оцінки становить 2 753 933,19 грн;
-                   позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що, визначаючи розмір премії на підставі нового порядку, не врахували якісь конкретні досягнуті цілі чи результати роботи;
-                   термін виплати повного розміру премії за 2021 рік працюючим працівникам визначений 2023 роком. Позивач мав законні сподівання на отримання такої премії саме після прийняття наприкінці 2022 року відповідних рішень і нового порядку для її визначення. Тому відмова у задоволенні позову порушує право позивача на отримання належних при звільненні сум і не відповідає принципам розумності та справедливості;
-                   зміст угоди, укладеної під час воєнного стану, не давав можливості працівникові передбачити та допустити, що стосовно нього як звільненої особи роботодавець вирішить виплатити таку премію через три місяці після скасування воєнного стану, тобто у термін, який ніхто не може передбачити та визначити;
-                   нові умови нарахування та виплати премії за 2021 рік звільненим працівникам протягом трьох місяців із дня припинення або скасування воєнного стану в Україні: (1) є дискримінаційними, бо відсутнє об`єктивне та розумне обґрунтування розмежування осіб, які за результатами роботи протягом 2021 року досягли необхідних показників цілей і ключових результатів та продовжують працювати, і тих, які припинили трудові відносини з відповідачем; (2) пов`язують момент нарахування та виплати премії з подією, яка не може бути визнана такою, що має неминуче настати, оскільки її настання не залежить від волі та поведінки відповідача та/або позивача; (3) порушують принцип незворотності дії нормативних актів у часі у порівнянні з тими умовами, на яких працівники досягали встановлені їм індивідуальні цілі та ключові результати і на яких результати роботи мали бути оплачені. Тому встановлена відповідачем умова фактично нівелює положення додаткової угоди про припинення трудового договору щодо нарахування та виплати премії.
4.           13 березня 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 1228/1/216-24 від 13 березня 2024 року), у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
5.           22 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за цією касаційною скаргою, витребував справу із суду першої інстанції та зупинив виконання оскарженої постанови щодо стягнення з відповідача 2 753 933,19 грн до закінчення її перегляду у касаційному порядку.
6.           2 квітня 2024 року адвокат в інтересах позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 1623/0/216-24 від 2 квітня 2024 року), у якій просить: (1) скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні премії й ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 4 276 866,81 грн річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік; (2) змінити мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції у частині висновків щодо документа, який визначає порядок розрахунку розміру річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік, і щодо порядку розрахунку розміру цієї премії. Обґрунтував скаргу так:
-                   суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права - приписи пункту 3 частини першої статті 3, статті 6, частини першої статті 627, статті 629 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 13, статей 18 і 21, частин першої та третьої статті 94, статті 97 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статті 2, частини першої статті 15 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 5, частини першої статті 6, частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»;
-                   апеляційний суд порушив норми процесуального права - приписи частини першої та другої статті 2, статті 77, частини другої статті 78, статті 80, частини шостої статті 81, частин першої-третьої статті 89, частин першої-п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);
-                   суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах:
Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21), щодо обов`язковості для сторін умов трудового договору, обов`язковості виплати працівникові премії, яка пов`язана із виконанням виробничих завдань і функцій працівника та має заздалегідь обумовлені працівником і роботодавцем критерії (показники) преміювання, змісту премії за досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів тощо;
Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 755/22151/15-ц, щодо застосування при вирішенні спорів про виплату премій тих актів, які визначають умови та порядок виплати відповідних премій, оскільки працівники можуть бути позбавлені таких премій, їх розмір може бути зменшений чи строки виплати змінені лише у випадках і за умов, передбачених цими актами;
-                   відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування приписів частини третьої статті 13, статті 18 КЗпП України, частини першої статті 5, частини першої статті 6, частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», частини першої статті 15 Закону України «Про оплату праці» у подібних правовідносинах із таких питань: наявності у профспілкової організації повноважень на представництво інтересів працівника після його звільнення; поширення на звільненого працівника положень колективного договору, прийнятих після його звільнення, у правовідносинах із роботодавцем, які виникли ще до звільнення працівника, тощо. 
7.           Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29 квітня 2024 року суддею-доповідачем призначили суддю Гудиму Д. А.
8.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
9.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 6 березня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання дій протиправними, стягнення річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей і ключових результатів.
2.           Надіслати Акціонерному товариству «Укргазвидобування» копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат