ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«11» червня 2024 року
м. Харків
справа № 636/3347/23
провадження № 22ц/818/2114/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 
відповідач - Комунальне підприємство «Чугуївтепло», представниця відповідача – Заварзіна Н. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 квітня 2024 року в складі судді Оболєнської С.А.
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чугуївтепло» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заява мотивована тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити на роботі ОСОБА_1 ; зобов`язано Комунальне підприємство «Чугуївтепло» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 (один рік) в сумі 83 389,36 грн; стягнуто з Комунального підприємства «Чугуївтепло» судовий збір у дохід держави в розмірі 1073,60 грн.

Зазначив, що його позов про поновлення на роботі розглядався більше одного рокуне з його вини, тому орган, який розглядає трудовий спір виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а саме станом на 27 лютого 2024 року.

Вказав, що за період з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 19 574,22 грн.
Просив ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з Комунального підприємства «Чугуївтепло» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року в сумі 19 574,22 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04 квітня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Так, не звернув увагу на те, що його заява про поновлення на роботі розглядалася до 27 лютого 2024 року не з його вини, тому орган, який розглядає трудовий спір у відповідності до статті 235 КЗпП України виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто станом на 27 лютого 2024 року.

04 травня 2024 року через систему «Електронний суд» Комунальне підприємство «Чугуївтепло» до суду апеляційної інстанції подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що за результатами розгляду справи було ухвалено рішення стосовно всіх позовних вимог, заявлених позивачем та з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення. Також відсутні інші обставини, передбачені частиною 1 статті 270 ЦПК України, які повинні передувати ухваленню додаткового рішення судом. За період з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 ОСОБА_1 на роботу не виходив, до виконання трудових обов`язків не приступав.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 11 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці Комунального підприємства «Чугуївтепло» надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що жодна з передбачених статтею 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення відсутня.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Чугуївтепло» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та з урахуванням уточнень просив зобов`язати Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити його на роботі, нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року, в якому ухвалою суду від 11 грудня 2023 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 – задоволено, зобов`язано Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити на роботі ОСОБА_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року (один рік) в сумі 83 389,36 грн, стягнуто з Комунального підприємства «Чугуївтепло» судовий збір у дохід держави в розмірі 1 073,60 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» - залишено без задоволення, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року – залишено без змін.

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 посилався на те, що його позов про поновлення на роботі розглядався більше одного рокуне з його вини, тому орган, який розглядає трудовий спір повинен винести рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За період з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 19 574,22 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Додаткове рішення ухвалюється в порядку визначеному статтею 270 ЦПК України, яка визначає підстави і порядок ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:  1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК Українислід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом з урахуванням уточнень, просив зобов`язати Комунальне підприємство «Чугуївтепло» поновити його на роботі, нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 листопада 2022 року.
Зі змісту рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 рокувбачається, що судом розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 листопада 2022 року по 15 листопада 2023 року (один рік).
В свою чергу ОСОБА_1 не звертався до суду з апеляційною скаргою та не оскаржував рішення суду першої інстанції в цій частині.

Незгода ОСОБА_1 із розміром та періодом нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу не становить підставу ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 235 Кодексу Законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного рокуне з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Із змісту судового рішення вбачається, що вимоги, які заявлені позивачем вирішено. Період нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який вказав позивач, судом першої інстанції враховано і саме за цей період нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу. Збільшення позовних вимог позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавав.
Твердження ОСОБА_1 про те, що його позов про поновлення на роботі розглядався більше одного року не з його вини, тому орган, який розглядає трудовий спір виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення судом апеляційної інстанції постанови є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось вище, позивач позовні вимоги в суді першої інстанції не збільшував, його прохальна частина не містила вимогу щодо виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення судом судового рішення. Тому, підстав для ухвалення додаткового рішення з задоволенням його позовних вимог за період з 15 листопада 2023 року по 27 лютого 2024 року в розмірі 19 574,22 грн не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                           І.В. Бурлака
Судді                                                                  Ю.М. Мальований
                                                               В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.