справа № 367/6451                                           головуючий у суді І інстанції Карабаза Н.Ф.
провадження № 22-ц/824/7277/2024              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 травня 2024 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -                                           
                                                     В С Т А Н О В И В:
 
           У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 березня 2014 року у розмірі 173 508,02 грн., яка складається з: 19 287,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 19 287,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 6 932,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 147 288,21 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 31 березня 2014 року, згідно якої отримав кредит, розмір якого в подальшому збільшився до 2 000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався згодою відповідача на будь-який розмір кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 173 508,02 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що погоджується, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомат, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. При цьому, банківська виписка має статус первинного документу. З виписки чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, та ін., однак, використані кредитні кошти банку не повернув. Крім того, відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, ознайомлення з його умовами, та факт наявності заборгованості з наданого кредиту, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.  Зазначає, що 31 березня 2014 року він, з метою отримання картки «Універсальна» звернувся до АТ КБ «Приватбанк». На підтвердження отримання картки ним підписано анкету-заяву. У вказаній заяві-анкеті відсутні дані про те, що між сторонами погоджений розмір відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір неустойки (пені) за несвоєчасне погашення заборгованості. На день отримання картки «Універсальна» кредитний ліміт становив 0,00 грн. Відповідно до довідки без дати та без номеру, що подана позивачем 19 серпня 2016 року відбулися зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , а саме встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000,00 гривень з пільговим періодом 30 днів. Відповідач не заперечує того факту, що використовував кредитні кошти для розрахунків. Певний час він поповнював свою картку, однак з невідомих йому причин щодня банком нараховувалися відсотки за користування коштами, незважаючи на наявний пільговий період, а також пеня та штрафи. 16 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 гривень. Зважаючи на те, що максимально доступний кредитний ліміт на картці був встановлений банком у розмірі 2 000,00 грн., а позивачем заявлена в позовній заяві вимога про стягнення тіла кредиту в розмірі 19 287,29 грн., що в п`ять разів перевищує доступний ліміт на картковому рахунку, він не визнає суму боргу. Крім цього, зважаючи на те, що в анкеті-заяві від 31 березня 2014 року сторони не визначили розмір відсотків за користування коштами, відповідальність за порушення строків розрахунку, а також те, що в цій заяві відсутні відомості про ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, вважає безпідставним стягнення з нього заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 в сумі 6 932,52 грн. та 147 288,21 грн. нарахованої пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 31 березня 2014 року укладено договір № б/н, згідно якого він отримав кредит ліміт якого в подальшому збільшився до 2 000,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31 серпня 2020 року сума заборгованості складає 173 508,02 грн., яка складається з: 19 287,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 19 287,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 6 932,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 147 288,21 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 березня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 31 березня 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості, а тому будь-яких належних та допустимих доказів фактичної заборгованості відповідача матеріали справи не містять.
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ  «Приватбанк» зазначає, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини на підставі підписаної  ОСОБА_1 анкети-заяви.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки.
Кредитний договір від 31 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», відповідачем не оспорювався, недійсним у судовому порядку не визнавався. З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вносив кошти на виконання умов договору, чим підтвердив отримання ним кредитних коштів. Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку, наданою позивачем разом з позовною заявою та не заперечується самим відповідачем.
Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, де вказано, що заборгованість за тілом кредиту становить - 19 287,29 грн., підтверджують заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого самого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 19 287,29 грн., який підтверджується наданою суду випискою по рахунку.
Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить, у тому числі, базову відсоткову ставку, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та штрафи за порушення строків платежів. Однак, у зв`язку з відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом, як доказ узгодження між сторонами умов договору в частині нарахування зазначених складових боргу.
Враховуючи вищезазначене, АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів погодження між сторонами розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту, а тому, відповідно, перевірити правомірність та правильність її нарахування не є можливим.
Чинним законодавством на позивача покладено обов`язок довести погодження між ним та позичальником усіх умов договору, і відповідно, виникнення у нього права на нарахування на підставі цих умов заборгованості.
Факт використання кредитних коштів, часткове погашення заборгованості не свідчать про те, що ОСОБА_1 погодився на розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту, у порядку, який передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, та на якому наполягав позивач у позовній заяві.
03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.
На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.
Крім того, аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105577983).
Щодо стосується доводів позивача про наявність правових підстав для стягнення відсотків, нарахованих на прострочене тіло кредиту на підставі положень статті 625 ЦК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено в анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.
Доказів направлення відповідачеві вимоги із встановленим строком виконання зобов`язання матеріали справи не містять, а, відтак, моментом пред`явлення вимоги до боржника є дата звернення позивача до суду. За таких обставин, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України,  до 02 жовтня 2020 року відсутні.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відсотків на підставі положень ст. 625 ЦК України.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви та апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір на загальну суму 6 506,55 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (11,11%), а саме у розмірі 723,27.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2023 року скасувати та прийняти постанову.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 19 287 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 29 копійок та судовий збір у розмірі 723 (сімсот двадцять три) гривні 27 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                           Фінагеєв В.О.
                                                                                            
          Кашперська Т.Ц.
 
Яворський М.А.