ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №334/369/24                                 Головуючий в 1 інст. Філіпова І.М.
Провадження №33/807/444/24                                                Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.ст.173, 185 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року                                                місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, ст.185 КУпАП, та з урахуванням положень ст.36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб,
стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Згідно з постановою суду, 09 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА 339093, згідно з яким, 09 січня 2024 року об 12:00 годині за адресою м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.20, ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, в наслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.
09 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА 339094, згідно з яким, 09 січня 2024 року об 12:10 годині за адресою м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.20 ОСОБА_1 не виконував неодноразове законне розпорядження про припинення правопорушення, а саме: дрібного хуліганства в формі нецензурної лайки, поводив себе зухвало та нахабно.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та прийняти законне рішення. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції та КУпАП. 
Зауважує, що додаткові докази надасть у судовому засіданні. 

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 у розгляді справи судом першої інстанції 19 березня 2024 року участі не брав, відомостей щодо отримання копії постанови ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Апелянт стверджує, що про наявність оскаржуваного рішення він дізнався 09 квітня 2024 року, що матеріалами справи не спростовано, та вже 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку останнього не убачається. Враховуючи, що доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що наведені ОСОБА_1 при апеляційному розгляді, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки справу розглянуто 19 березня 2024 року у відсутність ОСОБА_1 та при розгляді справи суд не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають значення, та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.
Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №339093 від 09 січня 2024 року, у якому зазначено, що 09 січня 2024 року об 12:00 годині за адресою: м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.20, ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, в наслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.
До протоколу додано:
- протокол про адміністративне затримання серії АА №048078 від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 ;
- рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Омельчука М. від 09 січня 2024 року;
- письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09 січня 2024 року;
- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №339094 від 09 січня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_4 за ст.185 КУпАП; 
- копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №715009 від 09 січня 2024 року, винесеної щодо ОСОБА_1 за порушення ПДР України;
- відеозапис події.

Також, щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №339094 від 09 січня 2024 року, у якому зазначено, що 09 січня 2024 року об 12:10 годині за адресою: м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.20, ОСОБА_1 не виконував неодноразове законне розпорядження про припинення правопорушення, а саме: дрібного хуліганства в формі нецензурної лайки, поводив себе зухвало та нахабно.
До протоколу додано:
- копію протоколу про адміністративне затримання серії АА №048078 від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 ;
- рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Омельчука М. від 09 січня 2024 року;
- копію письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09 січня 2024 року;
- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №339093 від 09 січня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_4 за ст.173 КУпАП; 
- копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №715009 від 09 січня 2024 року, винесеної щодо ОСОБА_1 за порушення ПДР України;
- відеозапис події.
Дослідивши наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, 185 КУпАП України.
На думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки на його підтвердження достатніх доказів в матеріалах справи немає.
Як зазначено вище, при розгляді справи в суді першої інстанції 19 березня 2024 року ОСОБА_4 участі не брав. В судовому засіданні від 14 лютого 2024 року останній надав суду пояснення щодо обставин, викладених у протоколах, зокрема зазначив, що 09 січня 2024 року приблизно о 12 год. 00 хв. він рухався на власному автомобілі по пр.Металургів у м.Запоріжжя, коли відчув удар в бік автомобіля. У той день були складні погодні умови - ожеледиця. Інший автомобіль також зупинився, він поспілкувався з водієм іншого автомобілю, дійшли згоди щодо відшкодування збитків та збиралися роз`їхатися. У цей час до них під`їхала патрульна машина, хоча ніхто з них поліцію не викликав. Працівник УПП попросив показати документи спочатку водія іншої машини, через деякий час повернувся з постановою про порушення правил дорожнього руху. Потім поліцейські почали вимагати у нього також надати документи, але він відмовився. Він відмовився виконувати вимоги, оскільки ці особи не є поліцейськими, останні показали посвідчення не встановленого зразка, були у чорній формі, а не в синій як потрібно. Після цього під`їхало ще кілька патрульних машин. Він нецензурною лайкою не висловлювався, обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності. Зокрема, його автомобіль був припаркований відповідно до ПДР, тому не міг жодним чином заважати руху маршрутного таксі та можливості здійснювати посадку/висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту. Вказував, що особи, які надали пояснення до протоколу, на місці складання протоколу, присутні не були, вважає, що пояснення надали неправдиві. Також, вважає, що вказані протоколи сфальсифіковані з метою незаконного притягнення його до відповідальності.
Під час апеляційного провадження у справі ОСОБА_4 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково зауважив, що він не погоджується з оскаржуваною постановою, виходячи з такого. Він, 09 січня 2024 року приблизно о 12 год. 00 хв. рухався на власному автомобілі по пр.Металургів у м.Запоріжжя та відчув удар в бік автомобіля. В той день були складні погодні умови - ожеледиця. Інший автомобіль також зупинився, він поспілкувався з водієм іншого автомобілю та, побачивши, що пошкодження на транспортних засобах відсутні, вони дійшли згоди про відсутність претензій один до одного та збиралися роз`їхатися. У цей час до них під`їхала патрульна машина, хоча ніхто з них поліцію не викликав. Працівник поліції спочатку звернувся до іншого учасника ДТП, взяв у нього документи та почав оформлювати постанову про порушення правил дорожнього руху. Він обурився тим, що працівник поліції шахрайськими діями виманив у іншого учасника ДТП документи та сказав, що хоче впевнитись, що інший учасник ДТП є власником автомобілю, та виніс йому постанову. Потім поліцейські почали вимагати у нього також надати документи, але він відмовився. Вважає, що його поведінка щодо ненадання документів була законною, оскільки його транспортний засіб не зупиняли, він вже стояв припаркований, без руху та, звертаючись до нього з вимогою щодо надання документів, працівник поліції повинен був посилатись не на ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а на п.2.4 «а» Правил Дорожнього руху України. Також, вказав на те, що в протоколі невірно зазначено адресу правопорушення. Події відбувались за адресою: АДРЕСА_2 . Зауважив на тому, що він не здійснював дрібного хуліганства, не висловлювався нецензурною лайкою, а вимагав лише від поліцейських здійснити дії, передбачені Законом України «Про Національну поліцію». Факти скоєння ним дрібного хуліганства не підтверджуються відеозаписами з бодікамер працівників поліції. В протоколі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП не зазначено, спокій яких саме громадян, окрім працівників поліції, було ним порушено. Свідки та потерпілі у справі відсутні. Вимоги щодо припинення незаконних дій з боку працівників поліції не було, що підтверджується відеозаписами. Особи, які надали пояснення до протоколу, на місці складання протоколу присутні не були. Більше того, в поясненнях цих свідків не зазначено, що ним здійснювалось дрібне хуліганство. Місце ДТП відбулось не на місці громадської зупинки. Під час цієї події працівниками поліції йому було завдано тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта. За фактом незаконних дій працівників поліції ТУ ДБР за його заявою розпочато кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК України, яке триває. Його в цьому провадженні залучено у якості потерпілого та допитано. Крім того, вказав про те, що справа була розглянута судом без його участі, що не відповідає вимогам законодавства про адміністративні правопорушення. 
На запитання суду ОСОБА_1 додатково повідомив, що Постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №715009 від 09 січня 2024 року, в адміністративному порядку він не оскаржував, оскільки не отримував цю постанову. 
При перевірці наведених доводів апелянта суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Статтею 173 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
З об`єктивної сторони хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських містах в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.
Громадським місцем визначається - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже, громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок, і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.173 КУпАП, характеризується зухвалою поведінкою громадян, неповагою до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття.
Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями , що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.
Диспозицією ст.185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також за вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.
У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26 червня 1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.
Правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №339093 від 09 січня 2024 року щодо  ОСОБА_4  за ст.173 КУпАП суть правопорушення належним чином не сформульовано, в т.ч. не відображено, спокій яких саме громадян було порушено унаслідок дій ОСОБА_4 .
В постанові суду лише перелічені досліджені докази, проте суть більшості з них не розкрита та не здійснено їх змістовного аналізу, в тому числі, суд не звернув увагу на неузгодженість між собою цих доказів. Так, поза увагою суду лишилося те, що в протоколах про адміністративне правопорушення, складених щодо ОСОБА_4 , вказано, що свідків події та потерпілих немає. 
При цьому, до протоколів додані письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09 січня 2024 року, згідно з якими, останні пояснюють, що 09 січня 2024 року, керуючи транспортним засобом Mersedes Sprinter, та рухаючись по маршруту №96, під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту пр.Металургів, помітили транспортний засіб Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований на даній зупинці та суттєво заважав їм здійснювати посадку/висадку пасажирів. 
Отже, щодо суті інкримінованих ОСОБА_4 адміністративних правопорушень письмові пояснення зазначених вище осіб не містять жодної інформації, відповідно, ці пояснення не є належними доказами у цій справі. 
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях базується на відеозаписі, долученому до протоколів.
При цьому, опис відеозаписів, відображений в оскаржуваній постанові, не відповідає змісту самих відеозаписів, які міститься в матеріалах справи та були досліджені апеляційним судом.
Зокрема, в постанові суду зазначено, що протягом усього відеозапису при спілкуванні з поліцією ОСОБА_1 поводив себе агресивно, лаявся нецензурною лайкою стосовно працівників поліції та інших осіб, провокував та висловлював неповагу до працівників поліції.
Проте, наявними в матеріалах справи відеозаписами такі обставини не зафіксовані.
При апеляційному розгляді додатково досліджений відеозапис, наданий самим ОСОБА_4 . Зі слів останнього, цей запис здійснювався ним під час події на мобільний телефон. При перегляді вказаного відеозапису судом апеляційної інстанції встановлено, що на цьому записі також не зафіксовано обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції чи інших громадян, внаслідок чого було порушено громадський порядок і спокій громадян.
Отже, в матеріалах справи немає достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а саме - дрібного хуліганства. 
Наявними в справі відеозаписами не зафіксовано і того, що працівник поліції звертався до ОСОБА_4 із вимогою про припинення вчинення правопорушення, а саме: дрібного хуліганства, яке полягало в висловлюванні в бік працівників поліції чи будь-кого іншого нецензурною лайкою, проте, таку вимогу ОСОБА_4 ігнорував. 
Таким чином, матеріали справи не містять доказів невиконання ОСОБА_4 законного розпорядження працівника поліції про припинення вчинення правопорушення, а саме: дрібного хуліганства в формі нецензурної лайки, за що передбачена відповідальність за ст.185 КУпАП.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, показання ОСОБА_4 належним чином не перевірив та не проаналізував їх у сукупності з іншими доказами. 
Разом з цим, показання ОСОБА_4 щодо обставин справи не спростовані в установленому законом порядку.
Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи та не перевірив їх доказами, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вищевказаних правопорушеннях є такими, що суперечать фактичним обставинам.
На переконання суду апеляційної інстанції, відомостями, зазначеними в протоколах про адміністративне правопорушення, складених щодо ОСОБА_4 , а також відомостями, що містяться в доданих до цих протоколів документах, не доведено те, що в діях ОСОБА_4 є склад інкримінованих йому правопорушень.
В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.
На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при розгляді справи судом першої інстанції не дотримано вимог ч.2 ст.268 КУпАП, згідно з якими, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені в т.ч. ст.173, 185 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Згідно з матеріалами справи, при розгляді справи судом першої інстанції 19 березня 2024 року ОСОБА_1 участі не брав. В постанові суду зазначено, що останній був належним чином повідомлений про день, час і місце судового розгляду, проте відмовився отримувати судову повістку. Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 був присутній у одному з попередніх судових засідань - 14 лютого 2024 року, гарантії, передбачені ч.2 ст.268 КУпАП, були дотримані в повному обсязі. 
З такою позицією суд апеляційної погодитись не може, оскільки вона суперечить положенням ч.2 ст.268 КУпАП, на яку сам суд і посилається в своїй постанові.          
При апеляційному розгляді ОСОБА_4 заперечував факт отримання ним поштового повідомлення про його виклик до суду.
З матеріалів цієї справи убачається, що заходи процесуального примусу, що пов`язані із забезпеченням присутності ОСОБА_4 при розгляді справи, судом першої інстанції не застосовувались.
В свою чергу, розгляд справи у відсутність ОСОБА_4 перешкодив суду повно і всебічно з`ясувати обставини справи, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, що є істотним порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року стосовно  ОСОБА_1 за ст.173, ст.185 КУпАП скасувати.
Провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, ст.185 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду                                                С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 334/369/24