ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/991/24 Справа № 203/792/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шрамко Л. Л. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко  О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білоуса В.О. на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. 
При обставинах, встановлених місцевим судом, 01 лютого 2024 року, приблизно о 17 год. 45 хв., в м. Дніпро, Центральний район, вул. Січеславська Набережна, 15, водій ОСОБА_1 керував траспортним засобом Chevrolet Camaro, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тримтіння пальців рук. Від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Білоус В.О. просить закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Білоус В.О. вказує на неправомірність поведінки поліцейських, які не повідомили про причину і законність зупинки ОСОБА_1 , не прийняли до уваги, що він не керував транспортним засобом.
Також вказує на медичне направлення, яке долучене до протоколу, що воно неналежним чином сформоване та не має підпису уповноваженого працівника поліції.
Зазначає про відсутність документів які б підтверджували повноваження здійснювати огляд саме у Комунальному підприємстві “Дніпропетровській багатопрофільній клінічній лікарні психіатричної допомоги” ДОР.
Посилається на те, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, не може бути належним та допустимим доказом тому, що він є не безперервним.
Наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення та являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
       Про час, дату та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлений належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.
       Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
       При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
       Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.
       Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративні правопорушення серії ААД № 742897 від 01 лютого 2024 року, складеним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області від 01 лютого 2024 року, відповідно до якого було зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , під час спілкування з яким було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та відеозаписами бодікамер, на яких зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан, наркотичного сп`яніння.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою цілому, та доповнюють один одного, а їх сукупність засвідчують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Крім того, письмові докази узгоджуються з відеозаписом, долученим до сформованого уповноваженою особою УПП в Дніпропетровській області адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , а тому сумнівів в їх достовірності не виникає. 
Посилання в апеляції на недопустимість відеозапису як неналежного доказу, оскільки він не є безперервним, не є прийнятними, оскільки хоча вказаний відеозапис і містить фрагментарну перерву у часі фіксування перебігу подій, однак в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння, що повністю узгоджується з вимогами ст. 251 КУпАП.
Зауваження в апеляції на те, що протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом є безпідставним, оскільки, згідно положень вказаної вище ст. 251 КУпАП, доказами в справі про про адміністративні правопорушення , є будь-які фактичні дані в яких у визначеному законом порядку орган посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інші обставини. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.
Крім того, у даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення не є єдиним доказом, як на це вказано в апеляції, оскільки цей доказ оцінювався судом першої інстанції в сукупності наведених вище письмових доказів в їх взаємозв`язку.
Доводи щодо неправомірності поведінки поліцейських не є слушними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. 
       Ствердження адвоката Білоуса В.О. стосовно того, що транспортний засіб було зупинено безпідставно та без належних на те підстав, і він не керував транспортним засобом, також не є слушними, оскільки такі ствердження спростовуються рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області, та відеозаписом з нагрудних камер, відповідно до яких, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено через не передбачений державним стандартом колір показника поворотів. І під час діалогу з працівниками поліції водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним зупиненим транспортним засобом.
Посилання в апеляції на неналежне оформлення медичного направлення також є неприйнятним, оскільки направлення є підставою для проведення у супроводі поліцейського огляду водія на стан сп`яніння в медичній установі. А у даному випадку розглядається подія наявності відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду в медичній установі а тому будь-які недоліки долученого направлення не спростовують факт відмови від огляду, що є об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Посилання адвоката Білоуса В.О. на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.05.2023 року у справі № 748/710/23, не приймаються до уваги, оскільки із наданої постанови не можливо встановити, що вказана постанова, відноситься саме до ОСОБА_1 . Крім того апеляційний суд перевіряє лише рішення прийняті в рамках даної справи про адміністративні правопорушення, а не обставини іншої справи.
Таким чином, досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
       Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП. 
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачаю, а тому вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білоус В.О., - залишити без задоволення.
Постанову судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 березня 2024 року щодо  ОСОБА_1  у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, — залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         О.М.Кононенко