ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року 
м. Київ
справа №120/14777/21-а
адміністративне провадження № К/990/20416/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Білак М.В., Губської  О.  А. 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (головуючий суддя Шидловський  В.  Б., судді: Курко  О.  П., Боровицький  О.  А.)
І. Суть спору
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просив:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01  січня 2020  року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01  січня 2020  року;
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01  січня 2021  року по 24  вересня 2021  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01  січня 2021  року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення з 01  січня 2021  року по 24  вересня 2021  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01  січня 2021  року.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 24  вересня 2021  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01  січня 2020  року та 01  січня 2021  року відповідно.
ІІ. Установлені фактичні обставини справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24  вересня 2021  року №  154 полковника ОСОБА_1 звільнено з посади начальника оперативної групи військової частини НОМЕР_2 у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з 24  вересня 2021  року. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Уважаючи, що відповідачем у періоди з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020  року та з 01  січня 2021  року по 24  вересня 2021  року нарахування та виплата грошового забезпечення здійснена в заниженому розмірі, позивач звернувся з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022  року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01  січня 2020  року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020  року та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2022  року апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року повернуто особі, яка її подала.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  листопада 2022  року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року скасовано в частині відмовлених позовних вимог, прийнято нове рішення в цій частині про задоволення позову. Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо грошового забезпечення за період з 01  січня 2021  року по 24  вересня 2021  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01  січня 2021  року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 01  січня 2021  року по 24  вересня 2021  року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50  % розміру мінімальної заробітної плати), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021  року та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №  826/6453/18, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21  лютого 2018  року №  103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №  704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни. Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови №  704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови №  704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29  січня 2020  року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Отже, саме з 29  січня 2020  року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №  826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №  704, яка діяла до зазначених змін. Тобто, із 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Також суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно перерахунку грошового забезпечення виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01  січня 2021  року та зауважив, що в 2021 році грошове забезпечення позивача визначено із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01  січня 2018 року, а у відповідності до пункту 4 Постанови №  704 необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
У грудні 2022 року ВЧ НОМЕР_1 подано повторну апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року (з поновленням строку на апеляційне оскарження).
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03  квітня 2023  року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року закрито, як помилкове відкрите. Відмовлено ВЧ НОМЕР_1 у відкритті апеляційного провадження на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18  серпня 2022 року.
Постановляючи указану ухвалу суд апеляційної інстанції виходив з того, що доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються на тому, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №  826/6453/18 не відновило попередню редакцію положень пункту 4 Постанови №  704 до 24  лютого 2018  року та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови №  704. Водночас, суд апеляційної інстанції зауважив, що судом фактично вже було надано оцінку оскаржуваним діям щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 після 29  січня 2020  року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №  826/6453/18 грошового забезпечення в 2020-2021 роках з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01  січня 2018  року та зроблено висновок про протиправність таких дій, а тому колегією суддів апеляційної інстанції вже були розглянуті доводи, наведені у апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Інших доводів апелянтом не зазначено. Відповідно до частини п`ятої статті 323 КАС України наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
01 червня 2023 року ВЧ НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03  квітня 2023  року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20  вересня 2023  року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 лютого 2024 року (у зв`язку з тривалою тимчасовою непрацездатністю судді Кашпур  О.  В., яку визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено склад суду: Мацедонська  В.  Е. (головуючий суддя), Білак  М.  В., Губська  О.  А.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
На обґрунтування вимог скаржник стверджує, що ВЧ НОМЕР_1 до участі у цій справі залучена не була, що виключало як можливість навести свої доводи, так і саму можливість бути присутнім під час апеляційного розгляду. Наголошує, що апеляційну скаргу відповідачем було подано на підставі частини першої статті 293 КАС України, відповідно до якої право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, крім учасників справи, мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та(або) обов`язки.
Також скаржник зазначає, що зважаючи на передбачене статтею 293 КАС України право осіб, які не брали участі у справі, на апеляційне оскарження та передбачені пунктом 4 частини третьої статті 317 КАС України наслідки прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки таких осіб, ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на підставі частини п`ятої статті 323 КАС України не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Відзив від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду ухвали суду апеляційної інстанції.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини третьої статті 3 КАС України установлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За правилами частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 323 КАС України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.
У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.
За результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (частина п`ята статті 323 КАС України).
VІ. Висновки Верховного Суду
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
Так, у цій справі предметом касаційного оскарження є правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, якою закрито апеляційне провадження як помилково відкрите та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідачем. При цьому, підставою для постановлення такої ухвали є закінчення апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою позивача на те саме судове рішення, яке оскаржується відповідачем, та надання оцінки усім доводам відповідача у постанові суду за результатами розгляду скарги позивача.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості аргументів касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого. 
Зважаючи на приписи статей 55, 129 Конституції України убачається, що застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Тобто реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку -КАС України.
Водночас, норми КАС України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 323 КАС України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави
Колегія суддів звертає увагу, що правила статті 323 КАС України поширюються на особу, яка не була присутня під час апеляційного розгляду справи.
При цьому, в зазначеній нормі вжито саме термін «не була присутня», що дозволяє зробити висновок, що особа, яка подає апеляційну скаргу в порядку частини першої статті 323 КАС України, брала участь у справі, однак з тих чи інших причин не була присутня під час апеляційного розгляду, внаслідок чого її доводи не були розглянуті під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Так, аргументи ВЧ НОМЕР_1 зводяться до того, що апеляційна скарга нею подавалась на підставі частини першої статті 293 КАС України, відповідно до якої право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, крім учасників справи, мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що вона не була залучена до участі у цій справі, а тому не могла надати свої доводи щодо спірних правовідносин та не мала можливості бути присутньою під час апеляційного розгляду.
З цього приводу Верховний Суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 08  листопада 2021  року розгляд справи №  120/14777/21 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а тому у подальшому судом апеляційної інстанції було правомірно розглянуто цю справу у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.  Отже, особиста присутність позивача і відповідача під час прийняття постанови судом апеляційної інстанції у цій справі не є обов`язковою.
При цьому, судом установлено, що ВЧ НОМЕР_1 є учасником справи, оскільки Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 17  грудня 2021  року задовольнив клопотання представника позивача та замінив неналежного відповідача ВЧ НОМЕР_3 належним відповідачем - ВЧ НОМЕР_1 . Крім того, ВЧ НОМЕР_1 надала до суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, що свідчить про обізнаність ВЧ НОМЕР_1 про розгляд справи №  120/14777/21 та доводів позовної заяви. 
Таким чином, колегія суддів уважає, що посилання скаржника на норми частини першої статті 293 КАС України є безпідставними, оскільки ВЧ НОМЕР_1 не є особою, яка не брала участі у справі.
Поряд з цим, з аналізу доводів апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 убачається, що вони ґрунтуються на тому, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №  826/6453/18 не відновило попередню редакцію положень пункту 4 Постанови №  704 до 24  лютого 2018  року та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови №  704. Стверджує, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, за період з 29  січня 2020  року по 31  грудня 2020 року є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01  січня 2018  року.
Водночас, як убачається зі змісту постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  листопада 2022  року, судом апеляційної інстанції досліджено спірні правовідносини у рамках застосування висновків Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №  826/6453/18 та надана належна їм оцінка. 
Указане свідчить про те, що доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 фактично були розглянуті під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Інші аргументи, крім зазначених, апеляційна скарга відповідача не містила.
Крім того, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що відповідач, як особа, що не згідна з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  листопада 2022  року, не позбавлена права на її касаційне оскарження, незважаючи на те, що апеляційне провадження було відкрито не за скаргою відповідача, а за скаргою позивача.
З огляду на викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, постановив судове рішення при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року залишити без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                В.  Е.  Мацедонська
Судді                                                                                                    М.  В.  Білак
                                                                                                    О.  А.  Губська