ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/4551/23		
Провадження № 22-ц/821/512/24		
категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., 
учасники справи:        
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Руденко Юлії Вікторівни на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, у складі: головуючого судді Демчика Р. В., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. 
Позовні вимоги мотивував тим, що у липні 2018 року між сторонами виник спір та бійка з приводу користування та проживання позивача у будинку, в результаті чого ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження. 
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.03.2019 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди.
Як наслідок, у сторін у справі склалися неприязні стосунки, що призвело до того, що відповідач у справі у лютому 2022 року самовільно, за відсутності та відома позивача, зібрав частину його особистих речей (диван, холодильник, одяг, взуття) і викинув їх на смітник, при цьому одночасно змінивши замок на вхідних дверях, у зв`язку із чим позивач не має змоги потратити до помешкання, та змушений орендувати житло.
В подальшому позивач звертався до відповідача з проханням передати йому дублікат ключа від будинку, де він зареєстрований та проживав, при цьому пояснював, що йому немає де жити. Однак відповідач відмовлявся надати ключ від будинку.
Вказує, що він неодноразово звертався і до правоохоронних органів, проте звернення до поліції бажаного результату не принесли.
Такі протиправні дії відповідача нанесли позивачу матеріальну та моральну шкоду.
Оскільки він не має іншого житла, уклав договір з ОСОБА_3 щодо оренди кімнати. 
18.05.2022 до Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії в якій просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користування будинком в АДРЕСА_1 , шляхом вселення, передати ОСОБА_1 дублікати ключів від будинку, стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн, матеріальну шкоду в розмірі 9200 грн та судові витрати.
При цьому на час пред`явлення позову (18.05.2022) ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю винаймати житло, зазнав матеріальних збитків у сумі 9200 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.01.2023 (справа № 712/2049/22) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом його вселення. Зобов`язано ОСОБА_2 передати дублікати ключів ОСОБА_1 від житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір сумі 1984,80 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме перешкод, які він чинив позивачу у користуванні будинком, останній був змушений орендувати квартиру для проживання, оскільки іншого житла не має.
Згідно договору оренди від 05.02.2022, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останній орендує кімнату площею 16 кв. м. в АДРЕСА_2 . Розмір місячної орендної плати складає 2300 грн.
У зв`язку з чим, розмір матеріальної шкоди, яку зазнав позивач у період з 18.05.2022 (дня пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії) до 25.04.2023 (набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.01.2023 по справі № 712/2049/22) становить 27600 грн.
Просив суд стягнути з відповідача на його користь 27600 грн завданої матеріальної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.
Рішення мотивовано тим, що договір оренди укладений 05.02.2022, хоча із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 звернувся 18.05.2022, тому суд дійшов висновку, що договір оренди житлового приміщення був укладений ОСОБА_1 добровільно та на власний розсуд.
Суд також дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що відповідач вчиняв стосовно нього будь-які неправомірні дії, у зв`язку з чим він повинен був винаймати житло, та сплачувати за це кошти.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Руденко Ю. В. оскаржила його в апеляційному порядку та просила суд скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги ідентичні доводам викладеним в позовній заяві.
Наголошує, що позивач просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду не за весь період, за який він був змушений винаймати житло, а лише за той період, коли справа перебувала на розгляді в суді, а саме: з 18.05.2022 до 25.04.2023, коли його права безпосередньо порушувалися.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи, що справа стосується відшкодування шкоди розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2023 року, яке залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. 
Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом його вселення. Зобов`язано ОСОБА_2 передати дублікати ключів ОСОБА_1 від житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір сумі 1984,80 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 чинились перешкоди у користуванні житлом із боку власника майна ОСОБА_2 та суд дійшов висновку, що необхідним захистом порушеного права ОСОБА_1 буде покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку не чинити позивачу перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом надання дублікату ключів від будинку та примусового вселення позивача у спірне житлове приміщення. 
Приймаючи таке рішення судом було враховано те, що за позивачем у справі не зареєстровано жодного нерухомого майна.
Крім того, вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у відшкодуванні матеріальної шкоди за оренду квартири у сумі 9200 грн за недоведеністю, а саме з тих підстав, що копія договору оренди житлового приміщення від 05.02.2022, укладеного з ОСОБА_3 та відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно буд. АДРЕСА_2 , де власником указана ОСОБА_3 не підтверджують понесення витрат на оренду житла.
ОСОБА_1 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2023 року не оскаржував.
Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що за період коли ОСОБА_2 чинив перешкоди у користуванні житлом, він орендував кімнату для проживання. При цьому періодом за який просить суд стягнути шкоду є період протягом якого справа № 711/2049/22 перебувала на розгляді в суді, а саме: з 18.05.2022 до 25.04.2023 у розмірі 27600 грн. 
Зокрема між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди житлового приміщення від 05 лютого 2022 року, згідно з яким останній орендує кімнату площею 16 кв. м в АДРЕСА_2 . Розмір місячної орендної плати складає 2300 грн, орендна плата сплачується не пізніше 10 числа наступного місяця. Строк оренди приміщення, що орендується складає 12 місяців. Договором встановлено, що у момент підписання договору орендодавець передає орендарю ключі від приміщення, що орендується (а.с. 15).
До договору оренди додано Графік розрахунку орендної плати згідно Договору оренди житлового приміщення від 05 лютого 2022 року та відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно буд. АДРЕСА_2 , де власником указана ОСОБА_3 (а.с. 16-17).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено ст. 1166 ЦК України.
Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.
Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.
Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина – психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.
Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 змушений був орендувати кімнату саме у зв`язку із наявними перешкодами у користуванні житлом зі сторони ОСОБА_2 , що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, що не врахував суд першої інстанції.
Разом з тим, будь-яких доказів в підтвердження сплати орендної плати за договором оренди від 05 лютого 2022 року у розмірі 27600 грн з конкретизацією дат їх здійснення позивачем надано не було.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі саме за недоведеністю понесених витрат у визначеному позивачем розмірі за вказаний період.
Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, як необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з інших підстав, не врахувавши, що вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_1 зі сторони відповідача підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, у зв`язку з чим він вимушений орендувати житло, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції слід змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Руденко Юлії Вікторівни– задовольнити частково.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2023 року – змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 10 квіня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

О. В. Карпенко