Постанова                                       
Іменем України                               
 
12 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/63039/21
провадження № 61-15244св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів
 
за касаційними скаргами Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни як представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у складі колегії суддів:                            Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,
 
                                       ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти за договорами банківського вкладу, а саме: 
«Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів 10 000,00 грн; 
«Накопичувальний», рахунок № НОМЕР_2 , дата 11 листопада 2013 року, -      641,09 грн; 
«Депозит карта», рахунок НОМЕР_3 , - 1 412,17 грн;
«Пенсійна», рахунок НОМЕР_4 , - 1 279,36 грн;
«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_5 , дата 27 грудня 2012 року, - 182 485,48 грн;
«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_6 , дата 11 січня 2013 року, - 40 003,41 грн;
«Накопичувальний», рахунок НОМЕР_7 , дата 07 серпня 2008 року, - 21,94 грн;
«PLATINUM», рахунок НОМЕР_8 , - 2,08 дол. США;
«Карта моряка», рахунок НОМЕР_9 , - 6 900,80 дол. США;
«Gold», рахунок НОМЕР_10 , - 448,25 дол. США;
«Стандарт», рахунок НОМЕР_11 , дата 29 листопада 2010 року, - 17 121,56 дол. США;
«Депозит карта», рахунок НОМЕР_12 , - 459,96 євро;
«Стандарт», рахунок НОМЕР_13 , дата 28 грудня 2009 року, - 21 152,21 євро.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що  між ним і Акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) укладені договори банківського вкладу. Після проголошення Росією про включення Криму до складу РФ на правах суб`єкта федерації рахунки вкладників банку були заблоковані. Доступ клієнтів до інформації в особистому кабінеті «Приват24» обмежено, інформації немає дотепер.
Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути йому кошти, однак банк відмовив, пославшись на припинення діяльності на території тимчасово окупованої АР Крим                                   та м. Севастополь і неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях.
Із засобів масової інформації ОСОБА_1  стало відомо, що банк уклав договір про переведення боргу за депозитними договорами усіх кримських клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із ТОВ «ФК «Фінілон». Правочин щодо переведення боргу позивач не визнає, адже згоди на переведення своїх грошових коштів не надавав.
Відповідач не підтвердив розірвання договорів, коштів не повернув.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Печерський районний суд м. Києва рішенням від 23 березня 2023 року                            в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є передчасними і необґрунтованими. Позивач не надав належних доказів звернення до банку із заявою про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками, тому немає будь-якого невизнаного або оспорюваного права та охоронюваного законом інтересу. Договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора - позивача, тобто не відбулося переведення боргу,                а тому саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належним відповідачем у справі.  
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2023 року апеляційні скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 залишив без задоволення,                               а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю  рішення суду першої інстанції.  
Короткий зміст вимог касаційних скарг, їх узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року змінити, виключивши з нього висновки щодо відсутності правових наслідків для кредитора внаслідок договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, від 06 жовтня 2021 року у справі                                № 263/11275/18, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17,                                   від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок укладання 17 листопада                 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за депозитними договорами, які є предметом спору у цій справі, банк на цей час не несе жодних зобов`язань за такими договорами. ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником, форма вираження волі сторони через «мовчання» є певною альтернативою усній та письмовій формам. 
 
У касаційних скаргах, поданих до Верховного Суду, адвокат                                    Тарасова-Патрай К. А. як представник ОСОБА_1  просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права                            у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 та постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 757/28659/21, від 13 травня 2021 року у справі                                  № 757/38720/14; суд не дослідив зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Касаційні скарги мотивовані порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Відмовляючи в задоволенні позову з підстав передчасного звернення до суду, суди порушили право позивача, гарантоване статтею 55 Конституції України, на звернення до суду за захистом порушеного права. Попри те що у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що грошові кошти повертати позивачу банк не збирається, суд зробив висновок, що будь-яке невизнане або оспорюване право позивача та охоронюваний законом інтерес не встановлено.
Суди проігнорували факт звернення позивача  до банку із заявою про розірвання депозитних договорів і повернення коштів на яку банк надав відповідь, яка по суті і є відмовою банку повертати грошові кошти позивачу. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2023 року за касаційними скаргами адвоката Тарасової-Патрай К. А. як представника ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
 
06 грудня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено такі договори банківського вкладу:
№ SAMDN11000068771531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн, за  умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_14 ;
 
«Пенсійна» на суму 1 279,36 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_4 ;
 
№ SAMDN25000731837406 - вклад «Депозит плюс» від 27 грудня 2012 року на суму 182 485,48 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_15 ;
 
№ НОМЕР_16 - вклад «Депозит плюс» від 11 січня 2013 року на суму 40 003,41 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_17 ;
 
№ НОМЕР_18 - вклад «Накопичувальний» від 07 серпня 2008 року на суму 21,94 грн, за умов якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_19 ;
 
№ SAMDN03000075585721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок                       № НОМЕР_20 ;
 
№ SAMDN020000048430199 - «Карта моряка» на суму 6 900,80 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_21 ;
 
№ SAMDN52000054391234 - «Gold» на суму 448,25 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок                                    № НОМЕР_22 ;
 
№ НОМЕР_23 - вклад «Стандарт» від 29 листопада 2010 року на суму 17 121,56 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_24 ;
 
«Депозит карта» на суму 459,96 євро, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_12 ;
 
№ НОМЕР_25 - вклад «Стандарт» від 28 грудня 2009 року на суму   21 152,21 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_26 .
 
Внесення грошових коштів підтверджуються договорами від 27 грудня                     2012 року № SAMDN25000731837406, від 07 серпня 2008 року                                                   № SAMDN47000704036062, від 29 листопада 2010 року                                                         № SAMDN25000713091640, від 28 грудня 2009 року № SAMDN25000708915020. 
 
Крім того, банк надав належним чином посвідчений витяг з електронного додатка 1 до договору про переведення боргу від 17 листопада  2014 року, який містить розмір боргу за депозитними договорами.
 
На заяву ОСОБА_1 від 18 листопада 2021 року банк надав відповідь                     від 23 листопада 2021 року № 20.1.0.0.0/7-211123/39869, якою повідомив заявника про неможливість прийняття заяви про розірвання договору та повернення коштів, оскільки позивач порушено порядок звернення до банку із такою заявою, а сам: банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, оскільки він направлений засобами поштового зв`язку. Крім того, відповідно до пункту 3.1 постанови Національного банку України № 267 письмовий запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. При цьому відповідач роз`яснив, яким саме чином (способом) він може звернутися до банку, щоб його заява була прийнята до розгляду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційних  скарг,  дійшов  висновку,  що  касаційна скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягає, а касаційні скарги адвоката                                    Тарасова-Патрай К. А. як представника ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору.
 
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
 
За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
 
Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
 
Суди встановили, що 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою в якій просив:
розірвати депозитні договори, укладені між ним і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;
повернути йому всі грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкритих на його ім`я;
надати копію всіх договорів, укладених між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;
меморіальний ордер, на підставі якого було здійснено переказ коштів                          ОСОБА_1 на рахунки ТОВ «ФК «Фіналон»;
розпорядження, наказ тощо керівника на здійснення операції, що не визначена  в правилах (процедурах) банку (переведення боргу за депозитним договором від 17 листопада 2014 року);
надати інформацію (виписку) про рух коштів за банківськими рахунками за весь час їх існування (з моменту відкриття і до сьогодні), відкритими в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 .
 
На вказане звернення позивача банк надав відповідь від 23 листопада               2021 року № 20.1.0.0.0/7-211123/39869 (а. с. 64-65), якою повідомив заявника про неможливість прийняття його заяви, оскільки позивач порушив порядок звернення до банку із такою заявою, а саме: банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, оскільки він направлений засобами поштового зв`язку. Крім того, відповідно до пункту 3.1 постанови Національного банку України № 267 письмовий запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.  
 
Тобто банк відмовив позивачу, зокрема, у поверненні грошових коштів та відсотків.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
 
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, що регулюють ці правовідносини; не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права щодо повернення грошових коштів за депозитними договорами, про розірвання яких він подав заяву 18 листопада 2021 року; не звернув уваги на те, що розділ 3 Постанови Національного банку України № 267, на який посилався банк у відповіді позивачу на його заяву про розірвання депозитних договорів і повернення коштів, регулює питання порядку та меж розкриття інформації, що становить банківську таємницю, якою не є заява ОСОБА_1 в частині розірвання договорів депозитних вкладів, і не регулює питання щодо форми та порядку подання заяви саме про розірвання цих договорів.  
 
Суд не дослідив умови укладених між сторонами договорів щодо порядку їх розірвання та не вирішив спір залишивши поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження 12-216гс18) про те, що якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України.
 
Апеляційний суд не врахував, що банк з різних підстав заперечував проти позову, зокрема зазначав, що у зв`язку з переведенням боргу за договорами банківських вкладів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не несе зобов`язань за такими договорами. Зазначивши про передчасність заявлених позовних вимог, справу, яка тривалий час перебувала в суді на розгляді суд розглянув її формально, не звернув уваги, що право позивача залишилось незахищеним, а повторне звернення позивача в позасудовому порядку про розірвання договорів банківських вкладів відповідно до умов цих договорів призведе лише до повторного звернення позивача до суду, невиправдано тривалого вирішення спору по суті.
 
З огляду на викладене доводи касаційних скарг адвоката щодо порушення права позивача на судовий захист заслуговують на увагу.
 
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд належним чином не дослідив матеріалів справи, не врахував наведених обставин, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін. 
 
Верховний Суд є судом права, а не судом факту, відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази, змінюючи їх оцінку.
 
Аргументи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовного того, що банк є неналежним відповідачем у справі не є підставою для задоволення касаційної скарги банку, оскільки у спірних правовідносинах відбулося переведення боргу на підставі відповідного договору від 17 листопада 2014 року, укладеного між ним і ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме ТОВ «ФК «Фінілон» повинно бути відповідачем у справі,                є безпідставними та необґрунтованими, тому що відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
 
На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду                     від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21),                 у якій, крім іншого, зазначено, що договір про переведення боргу                                      від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон»                є належним відповідачем у справі.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягає, касаційна скарга адвоката Тарасової-Патрай К. А. як представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
 
Не підлягає і задоволенню клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про передання справи № 757/63039/21-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі                              № 199/3152/20 зробила свій висновок з порушеного банком питання. 
 
Керуючись  статтями  400, 411,  416  ЦПК  України,  Верховний  Суд                         у  складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни як представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                  М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                              А. Ю. Зайцев
 
                                                                                      Є. В. Коротенко
 
                                                                                      В. М. Коротун
 
                                                                                       М. Ю. Тітов