УХВАЛА
24 червня 2024 року
м. Київ
справа № 947/28933/21
провадження № 61-8384ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович, на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» 
(далі - АТ «Сенс Банк»), Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» (далі - КП «Агенція державної реєстрації»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила:
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
(з відкриттям розділу), яким за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на садові будівлі, загальною площею 269,7 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності на це майно;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора 
КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0460 га, кадастровий номер 5110136900:39:001:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , , з одночасним припиненням права власності на це майно;
- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частку садових будівель (складові частини об`єкту нерухомого майна: садовий будинок «А»; сараї «Б», «Д»; навіс «В»; вбиральня «Г»), загальною площею 269,7 кв. м, та на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0460 га (кадастровий номер 5110136900:39:001:0028), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Київський районний суд міста Одеси рішенням від 23 листопада 2023 року 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Одеський апеляційний суд постановою від 04 квітня 2024 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2023 року залишив без змін.
03 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Д. О., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2023 року 
та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року.
Щодо поновлення строку на касаційне оскарження
Касаційна скарга на вказані вище судові рішення надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Д. О., порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року не отримувала. Про існування оскаржуваної постанови апеляційного суду заявниці стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень з моменту, коли був забезпечений загальний доступ до повного тексту, - 02 травня 2024 року.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, тому наявні підстави для його поновлення з огляду на таке.
Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Враховуючи те, що відповідно до пункту 2 частини четвертої 
статті 392 ЦПК України докази, які підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, додаються до касаційної скарги за їх наявності, а на час вирішення питання про прийняття касаційної скарги в розпорядженні Верховного Суду немає доказів, що спростовують доводи заявниці про ненаправлення апеляційним судом копії оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Д. О., строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду 
від 04 квітня 2024 року. При цьому Верховний Суд врахував, що загальний доступ оскаржуваній постанові апеляційного суду забезпечений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02 травня 2024 року, а касаційна скарга подана в межах тридцятиденного строку після цієї дати.
Щодо підстав касаційного оскарження
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що укасаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;
пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявниця як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);
- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу).
Однак, зазначаючи підстави касаційного оскарження, заявниця не обґрунтовує пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Заявниця повинна усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених частиною другою статті 389 ЦПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 400 ЦПК України, суд не наділений правом самостійно визначати підстави касаційного оскарження.
Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Д. О., необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог частини другої статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
Щодо сплати судового збору
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Д. О., міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання вказаної касаційної скарги, яке мотивоване тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою, розмір її пенсії значно менший, ніж сума судового збору, і складає 19 749 грн. Тому вона не має можливості сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі та просить відстрочити його сплату на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; 
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. 
При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.
У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі» від 26 липня 
2005 року, заява № 71731/01, «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» 
від 26 липня 2005 року, заява № 73547/01).
Посилання заявниці в клопотанні про відстрочення сплати судового збору на те, що вона не має можливості сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі у зв`язку з тим, що вона є пенсіонеркою та розмір судового збору значно перевищує розмір пенсії, не є беззаперечним і достатнім доказом її скрутного майнового стану та не підтверджує з достовірністю тієї обставини, що вона не може сплатити судовий збір, оскільки заявниця не надала доказів про наявність чи відсутність інших доходів, рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними, довідку про розмір нарахованої пенсії, тощо.
Варто зазначити, що відмова у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скаргине може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Отже, клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Зозулянський Д. О., про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2021 року склав 2 270 грн.
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 0,4 = 908 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (2 270 х 5 = 11 350 грн).
Ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн).
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
Згідно з пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання або припинення права власності на майно, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Заявниця оскаржує судові рішення за результатами відмови у задоволені позовних вимог майнового (визнання права власності на садові будівлі та земельну ділянку) та немайнового характеру (визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію на садові будівлі та земельну ділянку).
Отже, за оскарження судових рішень в частині вирішення позовних вимог немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті у розмірі 3 632 грн 
(908 грн х 2 х 200 %).
Водночас, Верховний Суд позбавлений можливості встановити розмір судового збору, що підлягає сплаті за перегляд судових рішень в частині вирішення позовних вимог майнового характеру (визнання права власності на садові будівлі та земельну ділянку).
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за перегляд судових рішень в частині вирішення позовних вимог немайнового характеру у розмірі 3 632 грн та сплатити судовий збір за оскарження судових рішень в частині вирішення позовних вимог майнового характеру за ставкою 200 % 
від 1 відсотка вартості спірного майна, з урахуванням того, що розмір судового збору, що підлягав сплаті за звернення до суду першої інстанції становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (11 350 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначений статтею 6 Закону України «Про судовий збір». 
Разом з тим, за наявності визначених законом підстав, заявниця не позбавлена права звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням, обґрунтованим вищевказаними доказами, про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявниці строку для усунення недоліків, а саме: 1) надати уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; 2) додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович, строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2023 року 
та постанови Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1  про відстрочення сплати судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович, на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                               І. М. Фаловська