Справа № 127/2-1807/2010
Провадження № 22-ц/801/976/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2024 року	Справа № 127/2-1807/2010	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,
               за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,
               за участю сторін: представника  ОСОБА_1 - адвоката Лунегова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/2-1807/2010 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Лунегова Олександра Олексійовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2024 року, яка постановлена суддею Вохміновою О.С. в Вінницькомуміському суді Вінницької області, повний текст складено 18 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулась до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року було задоволено позов ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/26/050308 від 05 березня 2008 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2019 року було змінено стягувача у виконанні рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2010 року з ПАТ «БМ Банк» на ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
На виконанні в Першому відділі ДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження № 46934507 щодо ОСОБА_1 
15 лютого 2022 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» укладений договір № 15.02/2022_ГКФ про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання кредиту №1/26/050308 від 05 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
На момент укладення договору факторингу ТОВ «Українська факторингова компанія» не мало можливості ознайомитись з матеріалами справи, оскільки інформація про боржників була банківською таємницею.
З матеріалів справи, що були передані після укладення договору відступлення вбачається, що ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» неодноразово зверталось до Центрального відділу ДВС м. Вінниці з метою отримання інформації щодо стану виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак, відповіді не отримало.
Разом з тим, було з`ясовано, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 , а відносно ОСОБА_2 – виконавчий документ на виконанні не перебуває. Первісним стягувачем ТОВ «Гроуф капітал Факторинг» вживались дії щодо з`ясування місця перебування виконавчого листа у справі № 127/2-1807/2010 відносно боржника ОСОБА_2 , а в матеріалах справи наявні запити до відділу ДВС від 11 грудня 2019 року, 01 грудня 2020 року, 05 серпня 2021 року, проте відповіді немає.
Станом на даний час рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року не виконано.
Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі ДВС (приватного виконавця) свідчить про те, що його було втрачено. 
На підставі ст. ст. 442 ЦПК України, ст. ст. 512, 514, 516 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» ТОВ «Українська факторингова компанія» просила:
- замінити стягувача у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року у справі № 127/2-1807/2010 з ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно боржника ОСОБА_2 ;
- замінити стягувача у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року у справі № 127/2-1807/2010 з ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно боржника ОСОБА_1 ;
- видати дублікат виконавчого листа у справі № 127/2-1807/2010 про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/26/050308 від 05 березня 2008 року;
- поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 127/2-1807/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором № 1/26/050308 від 05 березня 2008 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2024 року заяву задоволено частково. 
Замінено сторону стягувача у виконавчому листі від 27 серпня 2010 року у справі № 2-1807/2010, виданому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «БМ Банк», з ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно боржника ОСОБА_1 . В решті вимог заяви відмовлено. 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1  – адвокат Лунегов О.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вона постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Просив ухвалу суду в частині задоволення заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі від 27 серпня 2010 року з ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно боржника ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволені заяви. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів переходу від ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» до ТОВ «Українська факторингова компанія» права вимоги за кредитним договором. Заявником не надано доказів оплати за договором відступлення права вимоги та доказів повідомлення боржника про відступлення права вимоги до ТОВ «Українська факторингова компанія». 
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що постановою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доказуванню обставини в частині заміни сторони у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українська факторингова компанія» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. 

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, ухвала суду в частині відмовлених вимог заяви, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині ухвала суду не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року № 2-1807/10 позов задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 1/26/050308 від 05 березня 2008 року в загальній сумі 107 280,66 доларів США, що еквівалентно 858 288,19 грн, судовий збір – 1 700 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Рішення набрало законної сили. 

Згідно довідкового листа до справи (1 том), 2 виконавчих листа було видано 27 серпня 2010 року (а.с.133, 134 т. 1, а.с.141, 142 т. 1).

Виконавче провадження 46934507 відносно боржника ОСОБА_1 відкрите 18 березня 2015 року (т.1 а.с.143) і станом на 13 березня 2024 року не завершене, що підтверджується відповідною довідкою АСВП. Стягувачем за виконавчим листом є АТ «БМ «Банк».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2019 року було замінено сторону виконавчого провадження – стягувача ПАТ «БМ Банк» на його правонаступника - ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» у виконавчому провадженні з виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2010 року № 2-1807/10 (т.1 а.с.172 – 173).

15 лютого 2022 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» був укладений договір 15.02/2022_ГКФ відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання кредиту № 1/26/050308 від 05 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (т.3 а.с.23 – 29). 

Оплата за договором відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами №15.02/2022 ГКФ від 15 лютого 2022 року в сумі 1 828 550 грн здійснена ТОВ «УФК» на користь ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» згідно платіжного доручення № UA74900008 від 15.02.2022 року (т.3 а.с.30). 

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Частиною першою статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного чи приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (статті 104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (статті 512, 513, 520, 521 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є особа, що отримала від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, яка підтримана і Верховним Судом у Постанові від 21 березня 2018 року провадження № 61-12076св18 (№6-1355/10).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. При цьому новий кредитор отримує від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни сторони відкритого виконавчого провадження, є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з договором про відступлення права вимоги № 15.02/2022_ГКФ від 15 лютого 2022 року у ТОВ «Українська факторингова компанія» виникло право грошової вимоги за договором № 11/26/050308 від 05 березня 2008 року, боржником в якому є ОСОБА_1 .

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень установлено, що станом на 13 березня 2024 року на виконанні в Першому відділі ДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження № 46934507 щодо ОСОБА_1 .

Відтак, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та частини п`ятої статті 15 «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 статті 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Встановивши, що на підставі договору № 5.02/2022_ГКФ від 15 лютого 2022 року у ТОВ «Українська факторингова компанія» виникло право грошової вимоги відносно боржника ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну стягувача у виконавчих провадженнях його правонаступником, в частині боржника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять квитанції про сплату коштів за договором відступлення права вимоги, як вимоги переходу такого права, є безпідставними з огляду на таке.

15 лютого 2022 року між ТОВ «ГРОУФ КАПІТАЛ ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Українська факторингова компанія» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами № 5.02/2022_ГКФ, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, а новий кредитор прийняв права вимоги та зобов`язався належним чином виконувати усі зобов`язання, що встановлені в договорі відступлення.
Відповідно до змісту пункту 3.1 договору сторони домовились, що ціна договору складає 1828550 грн.

Оплата за договором відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами №15.02/2022 ГКФ від 15 лютого 2022 року в сумі 1 828 550 грн здійснена ТОВ «Українська факторингова компанія» на користь ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» згідно платіжного доручення № UA74900008 від 15.02.2022 року (т.3 а.с.30), а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять квитанції про сплату коштів за договором відступлення права вимоги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що боржник не був повідомлений про перехід права вимоги, що суперечить умовам договору та свідчить про те, що до ТОВ «Українська факторингова компанія» не перейшло право вимоги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Такі правові позиції викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №636/3783/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі №274/738/14-ц, від 18 червня 2020 року у справі №681/44/15-ц.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про недійсність договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами №15.02/2022 ГКФ від 15 лютого 2022 року. 

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2022 року в цій справі, було відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для заміни стягувача в частині боржника ОСОБА_1 , апеляційний суд не бере до уваги, виходячи з того, що на час ухвалення судового рішення від 22 грудня 2022 року, матеріали справи не містили відомостей про відкрите виконавче провадження відносно ОСОБА_1 . Вказана обставина заявнику стала відома лише після отримання відповіді з ДВС 20 липня 2023 року. 

Зокрема, відмова у задоволенні заяви ТОВ «УФК» про заміну сторони виконавчого провадження була пов`язана саме з невірним обранням способу захисту. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява стягувача, що розглядається в даному випадку, не є тотожною попередній заяві, тому нові обставини підлягали доказуванню в загальному порядку, оскільки як встановлено відносно боржника ОСОБА_1 , виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи скарги не впливають на оцінку спірних правовідносин, оскільки стосуються фактів поза межами оцінки.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лунегова Олександра Олексійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Войтко Ю.Б.
       
                                                       Матківська М.В.