ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року	Львів	Справа № 300/5988/23 пров. № А/857/3297/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Качмара В.Я., Курильця А.Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Бобров Ю.О. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5988/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті  компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої частини пенсії за період з 01.07.2022 по 31.08.2023, на підставі проведеного розрахунку на доплату пенсії в сумі 193001,75 грн, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №300/3738/21;
зобов`язати відповідача здійснити розрахунок, нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини донарахованої пенсії за період з 01.07.2022 по 31.08.2023, відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі проведеного розрахунку на доплату пенсії в сумі 193001,75 грн, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 300/3738/21;
зобов`язати відповідача надати позивачу, відповідним чином завірений розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини донарахованої пенсії за період з 01.07.2022 по 31.08.2023, який визначається відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі проведеного розрахунку на доплату пенсії в сумі 193001,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач протиправно, в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплатив йому компенсацію втрати частини доходу із врахуванням трьох відсотків річних, внаслідок порушення строків виплати частини донарахованої пенсії, яка була нарахована позивачу на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 300/3738/21. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати пенсії є передчасними, оскільки виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а заборгованість, як встановлено судом, позивачу не виплачена.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 300/3738/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Департаменту персоналу МВС України від 31.08.2021 №22/6-5165 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, встановленого за прирівняною посадою та виплату пенсії без обмежень у максимальному розмірі з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 300/3738/21 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, відповідно до довідки Департаменту персоналу МВС України від 31.08.2021 №22/6-5165 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, встановленого за прирівняною посадою та виплату пенсії без обмежень у максимальному розмірі з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою скасовано та прийнято у цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 24.06.2021 №22/6-2912 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених пенсійних виплат. У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі 300/3738/21 – залишено без змін. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.01.2022.
За результатом звернення позивача від 18.08.2022, відповідач листом від 30.08.2023 повідомив, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 300/3738/21 відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Виплату пенсії в перерахованому розмірі здійснено з 01.02.2022 року в фіксованому розмірі в сумі 19340,00 грн. Доплату за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 193001,75 грн., включено в реєстр, виплата за яким буде проведена лише при наявності фінансування з Державного бюджету, так як відповідно до статті 8 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Зазначив, що строки виплати нарахованої пенсії не порушені, тому відсутні законні підстави для виплатити позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (а.с.31-33).
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159)
Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст. 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі ст. 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відтак, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 у справі № 465/322/17.
У постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 Верховний Суд зазначив, що згідно з положеннями ст.4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст. 6 Закону № 2050 компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 300/3738/21, відповідач, з 01.02.2022 провів перерахунок основного розміру пенсії позивача. Внаслідок цього перерахунку, позивачу за період з 01.12.2019 по 31.01.2022, нараховано 193001,75 грн. Цю заборгованість відповідач, на час подання позову, позивачу не виплатив.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати пенсії є передчасними, оскільки виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а заборгованість, як встановлено судом, позивачу не виплачена.
Ба більше, з огляду на висновки суду про відмову в задоволенні позову, відсутні й підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду й цій справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 300/5988/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	А. Р. Курилець