ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/8394/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Малиш Н.І.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду    від  29.12.2023, (суддя суду першої інстанції Татаринов Д.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Запоріжжі, в адміністративній справі №280/8394/23   за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в  Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
          10.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) позивачу;
- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років позивачу, починаючи з 10.05.2023, відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), з урахуванням 90 відсотків від суми складових заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, зазначених у довідці Донецької обласної прокуратури від 07.02.2023 №21-71ВИХ-23, у повному обсязі без обмеження пенсії максимальним розміром;
В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що позивач перебуває на обліку у відповіча-1 та отримує пенсію за віком на підставі частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-ІV). Вказано, що у період з 12.08.1985 по 09.06.1998 позивач працював в органах прокуратури на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора та старшого помічника прокурора, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Водночас зазначено, що 10.05.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, як особі, яка працювала на прокурорських посадах, відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) (далі - Закон №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ)), якою передбачено, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми, мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Проте, листом №11778-10913/С-02/8-0800/23 від 26.07.2023 відповідач-1 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років через відсутність станом на день звернення за призначенням пенсії передбаченої статтею 86 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі – Закон №1697-VІІ) вислуги 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Зауважено, що застосування Закону №1697-VІІ, яким збільшено стаж роботи, що надає право на пенсію за вислугу років, та Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08.07.2011 №3668-VІ (далі – Закон №3668-VІ) фактично є звуженням прав позивача, оскільки таке право ним набуто відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), за умови наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. 
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 29.12.2023 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Позивач також наголошує, що він набув право на пенсію Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), вважає, що в нього  наявний достатній стаж на прокурорських посадах.
          Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим  14.08.2020 (а.с.16). 
          Відповідно до записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 12.08.1985 (а.с.21-25) позивач у періоди: 
          -  з 04.05.1978 по 20.06.1980 проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії;
          - з 01.09.1980 по 27.06.1985 навчався у Львівському державному університеті;
          - з 12.08.1985 по 23.03.1993 працював в органах прокуратури Донецької області на наступних посадах: з 12.08.1985 по 26.09.1985 - на посаді стажиста прокуратури м. Слов`янська Донецької області; з 27.09.1985 по 31.07.1986 - на посаді стажиста прокуратури Великоновосілківського району Донецької області; з 01.08.1986 по 18.04.1990 на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області; з 08.06.1990 по 23.03.1993 - на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області;
          - з 02.04.1993 по 09.06.1998 працював в органах прокуратури Запорізької області на посаді старшого помічника прокурора Вільнянського району Запорізької області;
          - з 01.09.1998 по 09.10.1998 – працював на посаді старшого державного податкового ревізора - інспектора сектора примусового стягнення податків Вільнянської державної міжрайонної податкової інспекції;
          - в період з 09.02.1999 по 03.08.2012 працював на посаді начальника відділу державної виконавчої служби - заступника начальника Вільнянського районного управління юстиції;
          - в період з 10.06.2020 по 18.08.2021 працював на посаді юрисконсульта філії “СХІДНА” Концерну “ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС”.
22.02.2023 позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.72).
У відповідності до умов Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі – Порядок № 22-1), починаючи з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Враховуючи зазначене, заява позивача від 22.02.2023 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за результатами розгляду заяви було прийнято рішення від 02.03.2023 №084450006776, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком (а.с.90).
10.05.2023 позивач через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.71).
Заява позивача від 10.05.2023 в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. За результатами розгляду вказаної заяви позивачу було призначено пенсію за віком.
27.06.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою у якій, зокрема, просив призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України “Про прокуратуру”, починаючи з 10.05.2023 та врахувати при обчисленні розміру пенсії за вислугу років довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, видану Донецькою обласною прокуратурою від 07.02.2023 (а.с.13).
Заява позивача від 27.06.2023 була розглянута відповідачем-1 у якості звернення, за результатами чого листом №11778-10913/С-02/8-0800/23 від 26.07.2023 позивачу було роз`яснено, що надані через вебпортал 10.05.2023 заява на призначення пенсії за вислугу років та додаткові документи в порядку екстериторіальності були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про призначення з 11.02.2023 позивачу пенсії за віком, враховуючи попередньо надану заяву від 22.02.2023, оскільки, відповідно до статті 86 Закону №1697-VІІ (зі змінами), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Додатково повідомлено, що надані документи не підтверджують наявність необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону №1697-VІІ, отже, право на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє (а.с.42).
Позивач не погоджуючись із відмовою в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), відтак відповідач обґрунтовано відмовив в призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови та порядок призначення, перерахунок і виплата пенсій встановлюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон № 1788-ХІІ), Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та іншими законами України.
Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Зміст права громадян на пенсійне забезпечення полягає в їх матеріальному забезпеченні шляхом надання різноманітних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, у разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Закон № 1058-ІV регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно Законом № 1058-ІV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-ІV).
Спеціальні умови пенсійного забезпечення за особливостями професійного статусу позивача передбачені, зокрема,    Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”,    Законом України від 05.11.1991 № 1789-XII “Про прокуратуру”    та    Законом  України  від 14.10.2014 №1697-VІІ   “Про прокуратуру”).
При введенні в дію    Закону № 1058-ІV    збережено пільгове пенсійне забезпечення, передбачене    законами №1788-ХІІ, №1789-ХІІ, а згодом і    Законом №1697-VII    у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і пенсію за вислугу років. Наявність таких пенсій пояснюється особливістю окремих професій і складними умовами праці. Пенсія за вислугу років - це пенсійна виплата, що є регулярним (щомісячним) грошовим забезпеченням окремих категорій громадян зі спеціальною правоздатністю, у зв`язку з тривалою професійною діяльністю.
Пенсії за вислугу років встановлюються категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Цей вид пенсії слугує формою матеріального забезпечення осіб, які через специфічний характер своєї професії потребують, на думку законодавця, додаткового або підвищеного соціального захисту з поміж інших категорій громадян. На відміну від пенсії за віком, пенсії за вислугу років призначаються чітко визначеному в законодавстві колу осіб, в тому числі і прокурорам.
Таким чином, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії Законом №1697-VII визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.
На час звернення позивача за призначенням йому пенсії (10.05.2023) пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано    статтею 86 Закону № 1697-VII.
Відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII (в редакцій, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України - справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, враховуючи дію законів у часі, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються саме Законом №1697-VII, а положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ не можуть бути застосовані як такі, що втратили чинність на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Так, станом на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років (10.05.2023) загальний страховий стаж позивача становив 26 років 11 місяців 3 дні, а не як зазначає позивач 34 роки 6 місяців 17 днів, про що свідчить наданий до матеріалів справи протокол призначення пенсії позивачу від 17.05.2023 та розрахунок страхового стажу позивача (а.с.77-78).
Суд звертає увагу, що право на призначення пенсії за вислугу років може виникнути у позивача за наявності вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
За змістом частини шостої статті 86 Закону №1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. 
Отже, для набуття необхідної для призначення пенсії вислуги років за Законом №1697-VII, враховується не будь-яка робота та посада (загальний страховий стаж), а лише та, що передбачена частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII. Таким чином, у даному випадку, періоди роботи позивача після звільнення 09.06.1998 з органів прокуратури: з 01.09.1998 по 09.10.1998 на посаді старшого державного податкового ревізора - інспектора сектора примусового стягнення податків Вільнянської державної міжрайонної податкової інспекції; з 09.02.1999 по 03.08.2012 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби - заступника начальника Вільнянського районного управління юстиції та з 10.06.2020 по 18.08.2021 на посаді юрисконсульта філії “СХІДНА” Концерну “ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС”, не можуть бути зараховані для призначення пенсії за вислугу років.
Загальний трудовий стаж - це загальна тривалість як трудової, так і іншої суспільно корисної діяльності особи, з якою законодавство України пов`язує певні правові наслідки в пенсійному забезпеченні.
Отже, вислуга років позивача, відповідно до частини шостої статті 86 Закону №1697-VII (з урахуванням періодів роботи позивача на посадах стажиста прокуратури, помічника і старшого помічника прокурора, періоду військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання) становить менше визначених частиною 1 статті 86 Закону №1697-VII - 25 років. Таким чином, позивач не має необхідного стажу вислуги років для призначення пенсії. 
Крім того, суд зазначає, що до стажу роботи на посадах прокурорів, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи на прокурорських посадах, перелік яких зазначений у статті 15 Закону №1697-VII, а саме:
Прокурором органу прокуратури є:
1) Генеральний прокурор;
2) перший заступник Генерального прокурора;
3) заступник Генерального прокурора;
4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури;
5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора;
6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);
7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);
8) керівник обласної прокуратури;
9) перший заступник керівника обласної прокуратури;
10) заступник керівника обласної прокуратури;
11) керівник підрозділу обласної прокуратури;
12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури;
13) прокурор обласної прокуратури;
14) керівник окружної прокуратури;
15) перший заступник керівника окружної прокуратури;
16) заступник керівника окружної прокуратури;
17) керівник підрозділу окружної прокуратури;
18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури;
19) прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).
Відтак, робота позивача на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора та помічника старшого прокурора не передбачена статтею 15 Закону №1697-VII як така, що відносяться до стажу роботи на посадах прокурорів для призначення пенсії за вислугу років.
Таким чином, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років у позивача був відсутній необхідний стаж, передбачений статтею 86 Закону №1697-VII, у зв`язку з чим позивач не набув права на пенсію за вислугу років, відповідно до цього Закону.
Також, однією з обов`язкових умов для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до частини восьмої статті 86 Закону №1697-VII є те, що  право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, у якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед звернення за призначенням пенсії. 
У даному ж випадку, позивач перед зверненням за призначенням пенсії за вислугу років працював у філії “СХІДНА” Концерну “ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС”.
Так, наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ) згідно із якою прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, позивач пов`язує, зокрема, з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №3668-VI та Закону №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому відношенні до посадових окладів, на думку позивача, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.
          Відповідно до записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 12.08.1985 (а.с.21-25) позивач працював в органах прокуратури у період у з 12.08.1985 по 09.06.1998, а саме:
- з 12.08.1985 по 23.03.1993 працював в органах прокуратури Донецької області на наступних посадах: з 12.08.1985 по 26.09.1985 - на посаді стажиста прокуратури м. Слов`янська Донецької області; з 27.09.1985 по 31.07.1986 - на посаді стажиста прокуратури Великоновосілківського району Донецької області; з 01.08.1986 по 18.04.1990 на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області; з 08.06.1990 по 23.03.1993 - на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області;
- з 02.04.1993 по 09.06.1998 працював в органах прокуратури Запорізької області на посаді старшого помічника прокурора Вільнянського району Запорізької області.
Отже, у період роботи позивача в органах прокуратури з 12.08.1985 по 09.06.1998 положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), згідно із якими прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, не були чинними, а отже не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Так, у період роботи позивача в органах прокуратури та станом на день звільнення з органів прокуратури була чинна редакція статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка передбачала, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем 
роботи в органах прокуратури 20 років  і  більше  мають  право  на 
пенсійне забезпечення за вислугу років.
    Пенсії за вислугу років призначаються:
а) слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на три відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді - на два відсотки заробітку, з якого обчислюється пенсія;
б)    працівникам, які займають прокурорські посади, перелічені у статті 56 цього Закону,    після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками з вислугою на цих посадах не менше 20 років - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується на два відсотки цього заробітку;
в) працівникам, зазначеним у пунктах "а" та "б" частини другої цієї статті, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 12 років, після досягнення чоловіками 60 років при загальному стажі роботи 25 років і більше, а жінками - 55 років при загальному стажі роботи 20 років і більше - у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах з розрахунку 50 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік загального стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років - для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 відсотків, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4, - на п`ять відсотків відповідного заробітку.
Загальний розмір пенсії за вислугу років, обчислений згідно з цією статтею, не може перевищувати 75 відсотків відповідного заробітку, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, - 85 відсотків, до категорії 2, - 80 відсотків.
Право на пенсію за вислугу років мають особи, зазначені у пунктах "а", "б", "в" частини другої цієї статті, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працювали не менше двох років на прокурорсько-слідчих посадах. Пенсії призначаються і виплачуються після звільнення зі служби в органах прокуратури.
Матеріали справи свідчать, що у період роботи в органах прокуратури позивач, зокрема, обіймав посади передбачені статтею 56 Закону №1789-ХІІ, а саме помічника прокурора та помічника старшого прокурора на які розповсюджуються приписи пункту  "б" частини другої статті 55-1.
Відтак, задля набуття права на призначення пенсії за вислугу років позивач мав досягти 55-тирічного віку та мати вислугу років на прокурорських посадах, що перелічені у статті 56 цього Закону у розмірі не менше 20років.
Таким чином, відповідно до встановлених у цій справі обставин, станом на дату набрання чинності Законом №3668-VI (01.10.2011) у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції чинній на момент проходження позивачем служби в органах прокуратури та звільнення із такої служби).
Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
Конституційний Суд України у Рішенні №1-42/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2011 рік” вказав, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Аналогічні висновки про відсутність порушення права на пенсію працівників прокуратури у зв`язку з недостатньою вислугою років відповідно до Закону №1697-VII, у справах з подібними до розглянутих у цій справі правовідносинами, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справах №466/9965/16-а, №573/1739/17, №761/15190/17.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим, підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2023 в адміністративній справі №280/8394/23 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш