ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/4295/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року
у справі № 340/4295/22
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96 ДСК «Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність».
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №340/4295/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до відповідальності – задоволено.
Визнано протиправним і скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2022 року №96/ДСК в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати у сумі 10000 грн.  
Судом зазначено, що у позивача виник обов`язок виконати накази командира роти про передислокацію (дві передислокації). Разом з тим, у позивача могла настати відповідальність за виконання наказу командира роти, якщо міг і мав можливість виявити явні ознаки його злочинності. Ознайомившись з матеріалами службового розслідування, суд встановив, що позивач в ситуації, яка склалась на полі бою (відсутність зв`язку), не мав можливості оцінити наказ командира роти на предмет ознак злочинності. Таких ознак не виявив і суд, ознайомившись з пояснення командира роти. Суд вважав, що відповідальність за наказ і його наслідки може понести виключно командир роти. Відтак, суд вважав, що позов належить задовольнити.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої  просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі № 340/4295/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що позивач у складі військової частини НОМЕР_1 правомірно залучений до виконання завдань у складі операції об`єднаних сил, будь-які відомості щодо нібито участі його у добровільних формуваннях  територіальної  оборони є невиправданими. Зазначає, що з моменту зарахування позивача до списків військової частини НОМЕР_1 і до 29.05.2022, до моменту вчинення правопорушення позивачем, грошове забезпечення нараховувалось і виплачувалось у повному обсязі. В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96/ДСК службове розслідування завершено, з цього моменту грошове забезпечення нараховується позивачу у звичайному порядку. Звертає увагу, що до його обов`язків не входить питання проходження військовозобов`язаними військово-лікарських експертиз. Вказує, що позивач у складі підрозділу, на чолі з командиром 3 стрілецької роти самовільно залишив бойові позиції, у зв`язку з чим військовою частиною НОМЕР_1 призначено службове розслідування, а наказом від 29.05.2022 року №82 позивача усунено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування. Звертає увагу, що позивач помилково посилається на Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 року №82, оскільки на час виникнення спірних правовідносин цей наказ №82 втратив чинність. Вважає, що в нього були підстави для проведення службового розслідування, оскільки воно проведено за фактом вчинення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 діянь із ознаками правопорушень, передбачених ст. 429, 402 та 408 КК України. Зазначає, що позивач був ознайомлений з результатами службового розслідування 10.08.2022 року, однак позов датовано 12.09.2022 року, а отже позивач пропустив строк звернення до суду, який визначено ст.122 КАС України.
Крім того, 26.03.2024 відповідачем за допомогою засобу поштового зв`язку подано уточнену апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в цій справі прийняте та отримано відповідачем у грудні 2023 року, строк на апеляційне оскарження сплинув у січні 2024, а відтак відповідач подаючи уточнену апеляційну скаргу порушив строк визначений ст. 303 КАС України.
З цих підстав, колегія суддів не враховує уточнену апеляційну скаргу відповідача, адже вона подана з порушенням приписів ст. 303 КАС України.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 25 лютого 2022 року позивач проходить військову службу у складі військової частини.
29 травня 2022 року заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини подав рапорт командиру військової частини, що того дня в районі селища Борівське Сєвєродонецького району Луганської області 53 військовослужбовці 3 стрілецької роти самовільно залишили бойові позиції зі зброєю.  
29 травня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №82 про призначення службового розслідування.
Цим же наказом відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування старшого солдата ОСОБА_1 (водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти).
29 липня 2022 року затверджено акт службового розслідування.
Під час службового розслідування встановлено, що у період з 25 по 26 травня 2022 року військовослужбовців 3 стрілецької  роти завели на бойові позиції. 28 травня 2022 року військовослужбовці, серед яких був і позивач, покинули бойові позиції і зосередились у приміщенні школи згаданого населеного пункту. 28 травня 2022 року близько 20:00 години школу піддали мінометному обстрілу. З метою збереження життя особового складу прийняли колективне рішення про переміщення до пункту тимчасової дислокації батальйону ( АДРЕСА_1 ).
29 липня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №96/ДСК, яким наклав дисциплінарні стягнення на військовослужбовців 3 стрілецької роти.           
Позивача і інших військовослужбовців попередили про неповну службову відповідність.
Підстава – самовільне залишення бойової позиції (порушення припису статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут), який затверджено Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України»).
Ознайомившись з матеріалами службового розслідування, суд не виявив пояснень позивача і акту відмови у їх наданні.
У судовому засіданні позивач пояснив, що під час службового розслідування у нього не відбирали пояснень, повідомивши, що не потрібні.
Матеріали службового розслідування містять пояснення командира 3 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 пояснив, що 28 травня 2022 року після тривалих боїв, значних втрат і знищення фортифікаційних споруд прийняв рішення про відхід з позицій, про що довели вищому керівництву. Близько 14:00 години того дня особовий склад 3 стрілецької роти зібрався в приміщенні школи селища Борівське Сєвєродонецького району Луганської області. З 18:00 до 20:00 годин тривав мінометний обстріл школи, що змусило його (збереження життя і здоров`я військовослужбовців) прийняти рішення про передислокацію підлеглих до м.Костянтинівка Донецької області. Зазначив, що переміщувались зі зброєю в руках.
Позивач пояснив суду, що на бойовій позиції не був старшим (не командував). Наказ про відступ передав посильний, оскільки не було зв`язку. Хто був старшим на позиції не знає, оскільки перебували військовослужбовці різних бригад. Коли зібрались у приміщенні школи, то після масованого мінометного обстрілу командир роти надав наказ на передислокацію до іншого населеного пункту.      
З наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ознайомили 10 серпня 2022 року.
Вважаючи протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96 ДСК в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до вимог статей 83-87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).
Згідно розділу V порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до положень статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96/ДСК, зі змісту якого вбачається, що за грубе порушення ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.05.2022 року, що виявилось у самовільному залишенні військовослужбовцями батареї бойових позицій, зокрема позивачем, на останнього накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом ґ) ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Силу України «Попередження про неповну службову відповідність».
Згідно змісту акту службового розслідування, який наявний в матеріалах справи, підставою накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність стало грубе порушення позивачем статті 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, що виявилось у самовільному залишенні ним бойової позиції.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, серед яких:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
За положеннями статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:
наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;
наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;
забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (стаття 29 Статуту внутрішньої служби).
Згідно зі статтею 30 цього Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
За змістом статті 35 Статуту внутрішньої служби накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Статтею 36 Статуту внутрішньої служби передбачено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Відповідно до абзацу другого та третього статті 37 цього Статуту військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 127 Статуту внутрішньої служби визначено, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Позивач станом на час виникнення спірних правовідносин мав звання старшого солдата  та був водієм 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Як правильно встановив суд першої інстанції, подані суду матеріали службового розслідування містять пояснення командира 3 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який пояснив, що 28 травня 2022 року після тривалих боїв, значних втрат і знищення фортифікаційних споруд прийняв рішення про відхід з позицій, про що довели вищому керівництву. Близько 14:00 години того дня особовий склад 3 стрілецької роти зібрався в приміщенні школи селища Борівське Сєвєродонецького району Луганської області. З 18:00 до 20:00 годин тривав мінометний обстріл школи, що змусило його (збереження життя і здоров`я військовослужбовців) прийняти рішення про передислокацію підлеглих до м.Костянтинівка Донецької області. 
Дослідивши матеріали службового розслідування колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач в ситуації, яка склалась на полі бою, за відсутності зв`язку, не мав можливості оцінити наказ командира 3 стрілецької роти ОСОБА_2 на предмет ознак злочинності.
Згідно приписів Статуту внутрішньої служби у позивача був обов`язок виконувати наказ ОСОБА_2 .
Відтак, враховуючи положення ст. 36, 37 Статуту внутрішньої служби, колегія суддів вважає, що підстави для застосування дисциплінарної відповідальності до позивача, через виконанням ним 28 травня 2022 року наказу командира 3 стрілецької роти ОСОБА_2 , відсутні, адже позивач, в ситуації, яка склалась на полі бою, не мав змоги визначити, чи є злочинним наказ командира 3 стрілецької роти ОСОБА_2 ..
Разом з тим, дослідивши зміст матеріалів справи, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що позивач допустив грубе порушення положень статті 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, що виявилось у самовільному залишенні ним бойової позиції, свого підтвердження не знайшли.
Інші доводи скаржника, зокрема стосовно того, що позивач у складі військової частини НОМЕР_1 правомірно залучений до виконання завдань у складі операції об`єднаних сил, щодо виплати грошового забезпечення позивачу, усунення позивача від виконання службових обов`язків, питання проходження військовозобов`язаними військово-лікарських експертиз, посилання позивача на Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 року №82, не спростовують висновок суду про відсутність підстав для застосування дисциплінарної відповідальності до позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96 ДСК в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність» є протиправним та підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Стосовно строку звернення до суду.
Положеннями ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивача 10.08.2022 року ознайомлено зі спірним наказом від 29.07.2022 року №96 ДСК.
В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 15 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку, який передбачено ч.5 ст. 122 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Апеляційний суд враховує, що у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 Верховний Суд зробив висновок, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного акту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій він просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки такий пропуск зумовлений проходженням позивачем військової служби під час дії воєнного стану і виконанням ним відповідних завдань.   
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у позивача існували поважні причини, які мали вплив на дотримання   строку звернення до суду, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк звернення до суду підлягав поновленню. Доводи апеляційної скарги цей висновок також не спростовують.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1   - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі № 340/4295/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко