ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 року
м. Київ
справа № 357/9339/21
провадження № 51-7540 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                   ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                                ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12021110000000237, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станишівка Таращанського району Київської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з часу фактичного його затримання після набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін. 
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 28 лютого 2021 року, близько 18 год 50 хв., керуючи автомобілем марки 
«Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у Білоцерківському районі Київської області по Київському Шосе в напрямку м. Біла Церква, поблизу меблевого магазину «Веста» на відстані 1300 метрів до початку межі м. Біла Церква, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 12.2 Правил дорожнього руху України 
(далі - ПДР) не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись зі швидкістю не менше 113 км/год при максимально допустимій, з урахуванням погодних та дорожніх умов, швидкості 54,15 км/год, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину у невстановленому місці, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла на місці події.
Смерть ОСОБА_8 настала від численних переломів кісток скелету та ушкоджень внутрішніх органів з крововтратою.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б) та 12.2 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційній скарзі захисник та засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи зазначають, що обвинувальний акт мав бути повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки підпис в графі «Затверджено» не скріплено печаткою, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутня вказівка про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - відшкодування шкоди, а також вказують на невідповідність реєстру матеріалів досудового слідства.
Крім того, прокурори, які приймали участь у справі, не мали процесуального права представляти обвинувачення у суді першої інстанції, оскільки у постанові від 29 липня 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури не вказав якого прокурора у раніше винесеній постанові про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи прокурорів замінено, на якого конкретно, та з якої саме підстави. Водночас, в матеріалах досудового розслідування не має доказів відсутності керівника Київської обласної прокуратури та його першого заступника на робочому місці, а також відсутні докази розподілу обов`язків на заступника керівника ОСОБА_9 , що давало б йому повноваження для винесення такої постанови, тому сторона захисту стверджує про відсутність повноважень у даному кримінальному провадженні у прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та 
ОСОБА_12 .
Недопустимими доказами сторона захисту вважає протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 лютого 2021 року зі схемою та ілюстративною таблицею, постанову від 01 березня 2021 року про визнання речовим доказом автомобіля Ауді А4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , висновок експерта № СЕ-19/111-21/117747-ІТ від 07 квітня 2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2021 року зі схемою та ілюстративною таблицею, висновок експерта № СЕ-19/111-21/24010-ІТ від 27 травня 2021 року, висновок експерта № 18358/21-52/24083/21-52 від 28 липня 2021 року, постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 17 жовтня 2017 року, а саме автомобіля ВАЗ 21093, оскільки даний доказ жодним чином не стосується даної кримінальної справи.
Так, протокол огляду місця події від 28 лютого 2021 року зі схемою та фототаблицею є недопустимим доказом, оскільки в протоколі не повністю зазначено анкетні дані понятих, а саме дату їх народження; в графі місце пригоди зазначено - 5.45 «Початок населеного пункту м. Біла Церква», але дана інформація є невірною, оскільки ДТП трапилася за межами дії даного знаку, що підтверджується показаннями свідків сторони захисту та матеріалами кримінального провадження; відсутня інформація про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовував спеціаліст при проведенні вказаної процесуальної дії, а також інформація про технічний засіб, яким проводилися заміри відстаней на місці ДТП.
Протоколом було вилучено автомобіль «Audi A4», який відправлено на майданчик тимчасового утримання, однак всупереч ст. 237 КПК України, в заключній частині протоколу не було вказано VIN коду даного автомобіля, який є унікальним та ідентифікує вилучений автомобіль. Разом з цим, клопотання про накладення арешту на майно надійшло до Шевченківського районного суду м. Києва 
03 березня 2021 року та було розглянуто слідчим суддею лише 11 березня 2021 року, тобто на восьмий день після його надходження до суду, що суперечить 
ч. 6 ст. 173 КПК України, та, як наслідок, свідчить про недопустимість висновку експерта від 07 квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/11747-ІТ щодо вказаного автомобіля.
Також вказують, що випробування автомобіля відбувалося на ґрунті на швидкості менше 40 км/год, що суперечить п. 31.4.1.6) ПДР, де зазначено, що випробування робочої гальмової системи проводиться на ділянці дороги з рівним, сухим, чистим цементно- або асфальтобетонним покриттям при швидкості транспортного засобу на початок гальмування 40 км/год для автомобілів за методом одноразового впливу на органи керування гальмовою системою.
Під час проведення огляду місця події та обшуку автомобіля ОСОБА_7 позбавлено можливості вільно пересуватися, шляхом закриття його в автомобілі патрульної поліції, а пізніше в автомобілі СОГ, та не допущено до процесуальної дії його представника - адвоката  ОСОБА_6 , що позбавило можливості останніх вносити свої зауваження та доповнення, а також ознайомитися з протоколом огляду місця події.
Схема до протоколу складена з порушенням Інструкції, оскільки на ній не зображено тротуари, узбіччя та їх ширини; помилково зображено знак 
5.45 «Початок населеного пункту» (Біла Церква) на смузі руху в напрямку м. Київ за межами м. Біла Церква; відсутнє зображення сталих орієнтирів (в зоні осипу, розташування трупа та автомобіля), до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; відсутні точка наїзду та розташування дорожньої розмітки; не зазначено напрямок руху автомобіля. При цьому жоден свідок, як встановлено вироком суду, не зазначив, що він бачив як складалася вказана схема.
Протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2021 року зі схемою та ілюстративною таблицею є неналежними доказами, оскільки слідчий експеримент було проведено після 22 годин, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 223 КПК України. При цьому вихідні дані для проведення слідчого експерименту отримані на підставі недопустимих доказів - протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.02.2021 зі схемою та ілюстративною таблицею.
Крім цього, звертають увагу щодо сумнівності інформації, відображеної у схемі ДТП до протоколу огляду місця події від 28 лютого 2021 року з огляду на те, що вказаний протокол складено за участі понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тоді як схема складена за участі понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та засвідчена підписом лише останньої. 
Для проведення слідчого експерименту було взято вихідні дані з висновку транспортно-трасологічної експертизи від 06 квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/11726-ІТ, у якому зазначено, що встановити експертним шляхом, де відносно елементів проїзної частини та на якій смузі руху відбувся наїзд автомобілем «Ауді А4» на пішохода не є можливим по причині відсутності необхідного для цього комплексу слідової інформації, а тому незрозуміло, яким чином слідчим було визначено місце наїзду на пішохода для проведення слідчого експерименту.
На думку сторони захисту, під час слідчого експерименту не було відтворено умови, що існували на момент ДТП, оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди рухався зустрічний транспорт, який світлом фар засліплював обвинуваченого, тоді як під час проведення слідчого експерименту світло від проблискових маячків автомобілів поліції, що перекривали рух на дорозі, надавало додаткове освітлення статиста-пішохода і даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки сторін обвинувачення та захисту.
До протоколу слідчого експерименту долучено ОСОБА_16 таблицю із зображеннями місця проведення процесуальної дії. Припускають, що дані фото були зроблені за допомогою невідомого технічного засобу, однак в протоколі відсутня інформація про проведення фотозйомки, технічний засіб та носій. Залишається невідомим джерело походження таких фото та способи їх отримання слідчим ОСОБА_17 , невідомою є і дата складання ілюстративної таблиці.
Крім цього, протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 23 квітня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки перед початком допиту свідкові не було роз`яснено з якою метою його було викликано, зміст ст. ст. 18, 66, 67, ч. 7 ст. 224 КПК України. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. 
На підставі вищевикладеного сторона захисту стверджує про недопустимість даних з відеореєстратора, протоколу допиту свідка ОСОБА_7 та висновку транспортно-трасологічної експертизи від 06 квітня 2021 року, оскільки невідомо звідки були отримані вихідні дані для проведення слідчого експерименту.
Також вважають недопустимим доказом висновок експерта від 27 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/24010-ІТ, оскільки вихідні дані, що використовувалися під час проведення експертизи отримані із неналежних доказів: протоколу огляду місця події від 28 лютого 2021 року з додатками, відеофайлу МОVI5817, протоколу проведення слідчого експерименту від 19 травня 2021 року з додатками.
Недопустимим доказом є і висновок експерта від 28 липня 2021 року № 18358/21-52/24083/21-52, оскільки вихідні дані для проведення слідчого експерименту отримані на підставі неналежних доказів: протоколу огляду місця події від 
28 лютого 2021 року з додатками, висновку експерта від 07 квітня 2021 року 
№ СЕ-19/111-21/11747-ІТ. 
В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд взагалі не розглянув довід щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 28.02.2021 у зв`язку відсутністю підпису одного з понятих на схемі до вказаного протоколу, при цьому викладена у схемі інформація не підтверджується жодними доказами у справі.
Крім цього, з огляду на визнання судом першої інстанції недопустимими доказів, зокрема тих, які містять відомості щодо швидкості руху транспортного засобу на момент ДТП, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги в частині вихідних даних, які були використані для проведення 19 травня 2021 року слідчого експерименту та висновку експерта № СЕ-19/111-21/24010-ІТ від 27.05.2021.
З урахуванням викладеного вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не надано відповідної оцінки обставинам, що викладені в апеляційній скарзі та не досліджено належним чином матеріали кримінального провадження.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені  в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги в частині, що ОСОБА_11 не є повноважним прокурором через підписання постанови про зміну групи прокурорів заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , а також невідповідності вимогам кримінального процесуального закону обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки вказані питання були предметом розгляду під час підготовчого судового засідання та ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2022 року мотивовано відмовлено у задоволенні вказаних клопотань сторони захисту з наведенням відповідних підстав (т. 1 а. п. 92-93, 96-97). 
Під час апеляційного розгляду вказані доводи були предметом належної оцінки та обґрунтовано визнані неспроможними. При цьому слушно зазначено, що не зазначення у постанові якого конкретно прокурора у раніше винесеній постанові про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи прокурорів замінено не суперечить положенням ст. 37 КПК України, якою не передбачено вказаних вимог до постанови прокурора.
Окрім того, з постанови заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 29 липня 2021 року убачається, що зміна групи прокурорів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відбулась у зв`язку із кадровими змінами у Київській обласній прокуратурі (т. 1 а. п. 34-36).
Що стосується доводів захисника та засудженого про відсутність відповідних повноважень у прокурора Білоцерківської окружної прокуратури  ОСОБА_12 , то такі доводи також є безпідставними, оскільки включення вказаного прокурора, як і прокурора ОСОБА_11 , до складу групи прокурорів було здійснено з дотриманням вимог КПК України вищезазначеною постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 .
Наведене узгоджується з позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у провадженні № 51-4584 кмо18 (справа № 754/7061/15), тому доводи про протилежне є безпідставними.
Поряд із тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги сторона захисту, крім іншого, звертала увагу, що протокол огляду місця події від 28 лютого 2021 року складений за участі та засвідчений підписами понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тоді як схема до ДТП до вказаного протоколу складена за участі понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , із засвідченням підпису лише останньої, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та вказує про недостовірність інформації зазначеної у даних процесуальних документах. 
Тобто, на обґрунтування апеляційних вимог було наведено конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.
Втім, як слідує з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції, при розгляді  скарги сторони захисту не зазначив зміст вказаних доводів, відповіді на них не надав, не проаналізував, не зіставив їх у сукупності з іншими доказами та не мотивував свого рішення в цій частині. Разом з цим, з наявних у суду касаційної інстанції матеріалів кримінального провадження убачається, що під час складання протоколу огляду місця події від 28 лютого 2021 року та схеми до нього приймали участь різні поняті, причому підпис понятого ОСОБА_15 у вказаній схемі відсутній (т. 2 а. п. 9-11). 
Крім цього, як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, було визнано недопустимими доказами: постанову про визнання речовим доказом від 01.03.2021 - відеореєстратора із картою пам`яті (т. 2 а. п. 69); протокол огляду від 01.03.2021 із ілюстративною таблицею перегляду відеозапису виявленому у відеореєстраторі «GE-105» (т. 2 а. п. 75-82); постанову про визнання речовим доказом від 01.03.2021 - відеофайлу МОVІ5817 (т. 2 а. п. 83); протокол огляду від 19.05.2021 зі схемою до протоколу та ілюстративною таблицею (т. 2 а. п. 84-86) та протокол огляду від 21.05.2021 відеозапису відеофайлу МОVI5817 з оптичного диску СD-R з відеореєстратора 
GE-105» (т. 2 а. п. 87-89). 
Відповідно до вказаних доказів, зокрема, протоколу огляду від 21.05.2021, виходячи з даних відеофайлу «МОVI5817» та розмірних характеристик дорожньої розмітки, швидкість автомобіля перед наїздом на пішохода складала 
35 м/с ± 1,6 м/с або 126 км/год ± 4,17 км/год. 
Як убачається з висновку експерта від 27 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/24010-ІТ, для здійснення досліджень при проведенні експертизі взяті, зокрема, вихідні дані щодо швидкості автомобіля у 126 км/год ± 4,17 км/год, розраховані при перегляді відеозапису згідно протоколу огляду від 21.05.2021. Разом з цим, в протоколі проведення слідчого експерименту від 19 травня 2021 року також міститься посилання на встановлену швидкість автомобіля у 36,0 м/с.
Щодо наведеного у доводах апеляційної скарги сторона захисту зазначала про визнання таких доказів недопустимими,враховуючи принцип «плодів отруєного дерева», оскільки вказані вище вихідні дані взяті з первинних недопустимих доказів. Однак, апеляційний суд дійшов висновку щодо необґрунтованості таких доводів, оскільки з висновку експерта від 27 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/24010-ІТ убачається, що при проведенні експертизи використовувались вихідні дані, викладені у постанові про призначення експертизи, та крім цього у даному висновку експерта відсутнє посилання на відеофайл, зазначений апелянтами, що не узгоджується зі змістом цього висновку. Також колегія суддів звертає увагу, що постанова про призначення експертизи, на яку вказує апеляційний суд, як джерело вихідних даних, теж свідчить про отримання таких даних з вищезазначеного протоколу огляду від 21.05.2021, оскільки інших даних щодо швидкості автомобіля у 35 м/с ± 1,6 м/с або 126 км/год ± 4,17 км/год матеріали кримінального провадження не містять.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не надано вичерпної відповіді на вказані доводи апеляційної скарги, при цьому належним чином не з`ясовано зазначення у протоколі огляду місця події та схемі до нього щодо участі різних понятих та відсутності підпису понятого ОСОБА_15 у вказаній схемі, а також допустимості інших доказів з огляду на використання вихідних даних з доказів, визнаних судом недопустимими.
З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
З огляду на наявність вищезазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Суд не перевіряє інші доводи касаційної скарги, які пов`язані з оцінкою доказів. 
При новому розгляді апеляційному суду слід врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника та засудженого, і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 17 серпня 2024 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3