Номер провадження: 33/813/1272/24
Номер справи місцевого суду: 503/568/24 
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року                                                                 м. Одеса

       Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
       за участю:
       секретаря Козлової В.А.,
       захисника ОСОБА_1 – адвоката Глушка Ю.М.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Глушка Юрія Миколайовича на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 15 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204 -1 
Кодексу України про адміністративні правопорушення,

                                       ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КупАП) і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн. (тринадцять тисяч шістсот гривень). Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

       Відповідно до адміністративних матеріалів, 09 березня 2024 року о 15.50 годині прикордонним нарядом «Контрольний пост», за оперативною інформацією ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима), на околиці м. Кодима, Подільського району Одеської області, на відстані близько 10 000 м від лінії державного кордону України, виявлено  ОСОБА_1 , який спільно з групою осіб, матеріали щодо яких оформленні в окремі справи про адміністративні правопорушення, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0279/06 на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 2041 КУпАП.
       Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Кодимського районного суду Одеської області про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.11-13).
       Не погоджуючись із вказаною вище постановою, представник ОСОБА_1 – адвокат Глушко Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кодимського районного суду Одеської області від 15 березня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення, тобто з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       Доводи апеляційної скарги її заявник обґрунтовує тим, що під час судового розгляду справи місцевий суд неповно, формально та однобічно підійшов до з`ясування обставин справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, не звернув увагу на низку суперечностей у таких доказах та порушення вимог закону, які були допущені при оформленні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , та тим самим не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставно та незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вказаних вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повністю дотримано не було.
       Так, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

       Як вбачається з матеріалів справи, як на докази вчинення правопорушення, районний суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання серії ПдРУ №290394 від 09.03.2024 та письмове пояснення ОСОБА_1 .
Однак, на думку апеляційного суду, вказані докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчинення ним правопорушення, пе6редбакченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №290394 від 09.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 09.03.2024 о 15:50 год., прикордонним нарядом на околиці м. Кодима, на відстані близько 10 000 метрів від лінії державного кордону України, який спільно з групою осіб, матеріали щодо яких оформлені в окремі справи про адміністративні правопорушення, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0279/06 в напрямку с. Лабушне ( Україна) – с. Плоть ( Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу.
       Згідно з вказаним вище протоколом,  ОСОБА_1  ставиться у провину порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено та які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.
       За таких обставин, неконкретизованість місця вчинення правопорушення у цьому протоколі є неприпустимим та вказує на те, що цей протокол є цілком необґрунтованим з точки зору юридичної визначеності.
       Із письмових пояснень ОСОБА_1 також не вбачається, якими саме діями він вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.
       Поряд з цим, на думку апеляційного суду, ані протокол про адміністративне затримання, ані пояснення інспектора прикордонної служби самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
       Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, які, на думку особи, яка склала протокол, були у складі групи осіб разом з ОСОБА_1 та які б вказували на причетність ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.
       Той факт, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками прикордонної служби на відстані 10 000 метрів від лінії державного кордону України, сам по собі не свідчить про його намір незаконно перетнути кордон України.
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».
       З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у скоєнні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок, згідно з яким «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
       Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише не припущеннях, а тому постанову суду слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Керуючись п.1, ч.1, ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      
                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Глушка Юрія Миколайовича задовольнити.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 15 березня 2024 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204 -1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                С.М. Сегеда