УХВАЛА

03 червня 2024 року 
м. Київ
справа №520/28039/23
адміністративне провадження № К/990/18724/24  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Соколова В.М.,  Кашпур О.В., 
перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката  Керімова Аліка Заміровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168) за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період квітень 2022 року по вересень 2022 року із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, залученого Наказом від 25 лютого 2022 року № 1 дск, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з період квітень 2022 року по вересень 2022 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період, залученого Наказом від 25 лютого 2022 року № 1 дск, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року скасовано. Адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахуванням та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у бойових діях позивача або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, відповідно до Постанови №168 з урахуванням доказів коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника, а саме двічі 26 травня 2022 року та 20 червня 2022 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 , з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у бойових діях позивача або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, відповідно до Постанови №168 з урахуванням доказів коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника, а саме двічі 26 травня 2022 року та 20 червня 2022 року, з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за цей період. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
10 травня 2024 року засобами поштового зв`язку представник позивача надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі. 
Предметом спору у цій справі є право позивача на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою  № 168.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Харківським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Представник позивача зазначає, що розгляд цієї справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та захисту прав військовослужбовців, які здійснюють захист Батьківщини в лавах НГУ та відносин щодо регулювання виплат додаткового грошового забезпечення залучених до безпосередньої участі у районах бойових дій у період здійснення заходів у складі сил оборони у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в місті Харкові.
З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає наступне. 
Так, питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Водночас колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності  формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування такої норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах. 
Скаржник зазначає, що  ця справа зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики, проте у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними предметом спору та обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України адвокат зазначає, що ця справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для позивача, оскільки: «винесена постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 р. по справі № 520/28039/23 потягла за собою наслідки звільнення Позивача з військової служби, так як протягом всього часу перебування на військовій службі Позивач мав підстави для звільнення з військової служби на підставі виховання дитини з інвалідністю, проте навіть маючи підстави для звільнення Позивач продовжував перебувати на військовій службі та виконувати свій громадянський обов`язок перебуваючи у найнебезпечніших місцях фронту та виконуючи бойові завдання із захисту Батьківщини. Проте після рішення судів попередніх інстанцій Позивачем прийнято рішення про подачу рапорту на звільнення з військової служби, через несправедливе відношення командування стосовно ненарахування грошового забезпечення, а тим паче несправедливі рішення суду, де він змушений був доводити свою правоту та суд все одно став на бік військової частини та нібито встановив недоведеність безпосередньої участі Позивача у бойових діях у зазначені періоди. Такі обставини в сукупності негативно вплинули на морально-психологічний стан Позивача, та повністю втративши довіру як до командування, так і до судової системи, ним прийнято рішення про звільнення з військової служби.»
Перевіривши викладені доводи та надавши їм оцінку, Суд зазначає, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником, має особливе значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.
Разом з тим, скаржник повинен довести особливу важливість чи специфічність значення цієї справи для цього.
Суд відхиляє твердження скаржника, що ця справа має виняткове значення для позивача, оскільки розчарування, що пов`язано з надіями та очікуваннями позивача, та зрештою настання несприятливих для останнього результатів у вигляді неотримання бажаного як під час проходження військової служби, так й під час судового розгляду цієї справи, не свідчить про безумовну винятковість цієї справи, оскільки доводи заявника касаційної скарги не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків для позивача.
Щодо твердження адвоката про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначеної заявником виняткової обставини, передбаченої пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження  за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката  Керімова Аліка Заміровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
2. Копію цієї ухвали у вигляді електронного документу направити заявнику до електронного кабінету, а у разі його відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.А. Уханенко В.М. Соколов   О.В. Кашпур