П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/37248/23	

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 07.03.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі  за позовом   ОСОБА_1  до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 в неподанні документів ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати документи ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.08.2021 року №ВМ/4160 повідомлено ОСОБА_1 про те, що з 29.08.2001 року його знято з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 за новим місцем реєстрації.
Вказане також підтверджується і копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.04.1986 р., в якому на стор. 26 (розділ VIII) «Прийняття на облік та зняття з обліку» зазначено: « 12.08.87 поставлений на облік військовозобов`язаних, а 29.08.2001 знятий з обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
20.10.2023 р. представником позивача подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 , на який 25.10.2023 року отримано відповідь №С/10465 де зазначено, що для оформлення документів на виплату одноразової грошової допомоги як інваліду війни для подальшого направлення їх на розгляд відповідної комісії Міністерства оборони України, йому необхідно звернутись особисто до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування  на військовому обліку із оригіналами та копіями відповідних документів згідно вимог діючого законодавства.
12.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій просив розглянути його справу з приводу отримання одноразової грошової допомоги.
Звернення направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендованим повідомленням, що підтверджено квитанцією Укрпошти (трек-номер 4903700614373) та  вручено Малиновському РТЦК 21.10.2023 року.
Відповідь на звернення не надана.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  до постановки на військовий облік ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_8 , останній не є належним суб`єктом, який уповноважений вирішувати питання щодо оформлення документів на виплату одноразової грошової допомоги як інваліду війни для подальшого направлення їх на розгляд відповідної комісії Міністерства оборони України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України здійснює Закон України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232).
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону №2232 військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з ч.3 ст.33 Закону №2232 військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Відповідно до ч.4 ст.33 Закону №2232 військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Згідно з ч.5 ст.33 Закону №2232 військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому КМУ.
Згідно ч.1 ст.34 Закону №2232 персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.37 Закону №2232 взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України зокрема на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас.
Згідно з абз.1 ч.3 ст.37 Закону №2232 призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що постановка на військовий облік після прибуття до нового місця проживання відбувається не автоматично, а кореспондується з обов`язком особи звернутися до відповідного органу (РТЦК) за новим місцем проживання у 7-денний строк.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (стор.11, 12) ОСОБА_1 19.08.1987 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і 14.09.2001 року був виписаний.
12.11.2001 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, відповідно до ч.1 ст.37 Закону №2232, Ставертій зобов`язаний був в 7 (семиденний) строк стати на військовий облік у Малиновському РТЦК.
Проте, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем такого обов`язку.
Більш того, згідно копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.04.1986 р., в якому на стор. 26 (розділ VIII) «Прийняття на облік та зняття з обліку» зазначено: « 12.08.87 поставлений на облік військовозобов`язаних, а 29.08.2001 знятий з обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
Відомостей щодо подальшого взяття на облік у Малиновському РТЦК військовий квиток не містить.
Окрім того, відповідно до витягу з АІТС «Оберіг», наданого Малиновським РТЦК, ОСОБА_1 «не прив`язаний до військкомату».
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що звернення ОСОБА_1 до Малиновського РТЦК щодо розгляду його заяви про отримання одноразової грошової допомоги є передчасним, оскільки позивачем не виконано обов`язок щодо постановки на військовий облік.
Тобто, до постановки на військовий облік ОСОБА_1 в Малиновському РТЦК останній не є належним суб`єктом, який уповноважений вирішувати питання щодо оформлення документів на виплату одноразової грошової допомоги як інваліду війни для подальшого направлення їх на розгляд відповідної комісії Міністерства оборони України.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з відповідною заявою після виконання свого обов`язку щодо постановки на військовий облік.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук