П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/36326/23	

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                 Повний текст судового рішення складений 26.01.2024р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді   Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В.,   Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И В:

25.12.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 07.12.2023р. ВП №71958948 про накладення штрафу у розмірі 10200грн., за повторне невиконання без поважних причин судового рішення щодо поновлення з 07.10.2009р. виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2024. у задоволенні позову відмовлено з підстав повторного невиконання управлінням Пенсійного фонду без поважних причин судового рішення.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апелянт зазначає про виконання судового рішення в частині поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 . Так, загальний розмір пенсійної виплати якому з 07.10.2009р. по довічно становить 117грн.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р.  у справі №420/7447/20 (набрало законної сили 10.03.2021р.) зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду Украйні в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009р.
23.03.2021р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/7447/20. 
Постановою старшого державного виконавця від 06.06.2023р. ВП №71958948 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №420/7447/20, виданого 23.03.2021р. Одеським окружним адміністративним судом. У зазначеній постанові вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. /а.с.13/
Листом Головного  управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області від 20.06.2023р. №1500-0306-5/79487 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що на виконання рішення суду у справі №420/7447/20 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 07.10.2009р. у розмірі 117грн.  Сума доплати за період з 07.10.2009р. по 31.07.2021р. становила 16591,35грн. та виплачена в серпні 2021 року. /а.с.14/
Постановою старшого державного виконавця від 23.08.2023р. ВП №71958948 накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штраф у розмірі 5100грн. за невиконання без поважних причин судового рішення. /а.с.15-16/
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2023р. у справі №420/23573/23 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.08.2023р. ВП №71958948 про накладення штрафу у розмірі 5100грн. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023р. у справі №420/23573/23 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2023р. та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В свою чергу, листом Головного  управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області від 04.09.2023р. №1500-0501-5/122207 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що на виконання рішення суду у справі №420/7447/20 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 07.10.2009р. Сума доплати за період з 07.10.2009р. по 31.07.2021р. становила 16591,35грн. та виплачена в серпні 2021 року. /а.с.17/
Постановою старшого державного виконавця від 07.12.2023р. ВП №71958948 накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штраф у розмірі 10200грн. за повторне невиконання без поважних причин судового рішення. /а.с.3-4/
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу за повторне невиконання без поважних причин судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно з ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (надалі  - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України №1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
Відповідно до ч.1  ст.18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, згідно ч.2  ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч.1  ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6  ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому, частиною 2 вищезазначеної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Статтею 75 Закону України №1404-VІІІ  передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі  10200грн.
За аналізом наведених норм, накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо лише у випадку, якщо таке невиконання відповідно до положень ч.2 ст.75  та ч.1 та 2 ст.89 Закону України №1404-VІІІ мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця від 23.08.2023р. ВП №71958948 накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штраф у розмірі 5100грн. за невиконання без поважних причин судового рішення. /а.с.15-16/
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2023р. у справі №420/23573/23 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.08.2023р. ВП №71958948 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023р. у справі №420/23573/23 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2023р. та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційним судом у справі №420/23573/23 встановлено, що згідно положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (надалі - Закон №1058-IV, у редакції від 17.07.2009р.) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, вказаний Закон № 1058-IV визначає мінімальну пенсію як державну соціальну гарантію. Отже, з дня поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду з 07.10.2009р. позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України №1058-IV, будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним законом не встановлено. Крім того, Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, а тому, посилання відповідача на відсутність у рішенні суду про зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними. Таким чином, перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача. Відтак, проведене органом Пенсійного фонду України нарахування пенсії, без проведення передбачених Законом № 1058-IV обрахунків для визначення розміру пенсії, свідчить про те, що розмір пенсії визначений нижчим від мінімально передбаченого законом.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судовим рішенням у справі №420/23573/23, що набрало законної сили, встановлено, що станом на 23.08.2023р. проведене органом Пенсійного фонду України нарахування пенсії позивача, без проведення передбачених Законом № 1058-IV обрахунків для визначення розміру пенсії, свідчить про те, що розмір пенсії визначений нижчим від мінімально передбаченого законом.
В свою чергу, листом Головного  управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області від 04.09.2023р. №1500-0501-5/122207 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що на виконання рішення суду у справі №420/7447/20 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 07.10.2009р. у розмірі 117грн. Сума доплати за період з 07.10.2009р. по 31.07.2021р. становила 16591,35грн. та виплачена в серпні 2021 року. /а.с.17/
Відповідно до  ст.129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, а тому має бути виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в повному обсязі.
Вищезазначена відповідь аналогічна листу Головного  управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області від 20.06.2023р. №1500-0306-5/79487, та свідчить про повторне невиконання відповідачем судового рішення у справі №420/7447/20.
Рішенням Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005р., зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
У рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003р. по справі «Рябих проти Росії» судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989р. Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. вказав, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.
Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.
Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.
Таким чином, відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а тому позовна вимога про скасування постанови про накладення штрафу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Постанова суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.В. Єщенко    О.В. Яковлєв