ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/11387/23                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 травня 2024 року                                                                        м. Київ
          
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
          головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

   У С Т А Н О В И В :

У Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи ГУНП в Черкаській області, в якому позивач просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування позивачу до стажу роботи в міліції та в подальшому поліції вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 у Черкаській виправній колонії УДДУПВП у Черкаській області (№ 62) та Черкаській виправній колонії управління ДПтС в Черкаській області;
зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи в міліції та в подальшому поліції вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 у Черкаській виправній колонії УДДУПВП у Черкаській області (№62) та Черкаській виправній колонії управління ДПтС в Черкаській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що відповідач всупереч вимог закону відмовив у зарахуванні вказаної вище вислуги років позивачу до його до стажу служби в міліції та в подальшому поліції.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 у Черкаській виправній колонії УДДУПВП у Черкаській області               (№ 62) та Черкаській виправній колонії управління ДПтС в Черкаській області.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 у Черкаській виправній колонії УДДУПВП у Черкаській області (№ 62) та Черкаській виправній колонії управління ДПтС в Черкаській області.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 15.05.2024.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом з наказу Державної установи "Черкаська виправна колонія (№ 62)" від 23.03.2012                  № 16о/с, позивача призначено молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Черкаської виправної колонії УДДУПВП у Черкаській області (№ 62).
Відповідно до наказу Державної установи "Черкаська виправна колонія (№ 62)" від 20.12.2013 № 272о/с, позивача з 22.12.2013 звільнено з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Черкаської виправної колонії ДПтС в Черкаській області (№ 62). Зазначено, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 04 роки 06 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні 4 роки 11 місяців 18 днів.
Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.11.2015 № 1о/с, позивача призначено старшим інспектором Чигиринського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
Вказані вище періоди служби позивача також підтверджуються довідкою про проходження служби (а.с. 15).
01.11.2023 позивач подав рапорт начальнику Головного управління Національної поліції в Черкаській області полковнику поліції Вячеславу Гуріну, в якому просив його доручити Управлінню кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області зарахувати до стажу служби в поліції, наявну на момент призначення на службу у Національну поліцію України вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 проходження служби у Черкаській виправній колонії, яка дає право на надбавку за вислугу років та надання додаткової відпустки.
Листом від 09.11.2023 № 2842/12/4/02-2023, Управління кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області повідомило позивача про відсутність законних підстав для зарахування йому в стаж служби в поліції періоду служби з 23.03.2012 до 22.12.2013 в органах кримінально-виконавчої системи.
Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби. Служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, повинна зараховуватись до стажу служби в поліції. Отже, відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013, у Державній кримінально-виконавчій службі не відповідає вказаним вище нормам законодавства.
Натомість, відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду з даним позовом. Також, висновки суду першої інстанції не узгоджуються з приписами ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», адже стаж служби в ДКВС України не включається до стажу служби в поліції. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України від 02 липня 2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до норм ст. 78 Закону № 580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
При цьому, частиною 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;                 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Спірні правовідносини між сторонами склались щодо не зарахування стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Так, згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
У свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України від 23 червня 2005 № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон № 2713-IV), передбачає, що  на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Тож, як правильно виснував суд першої інстанції, фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Крім того, ч. 1 ст. 6 Закону № 2713-IV, закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Отже, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Колегія суддів вважає, що служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, повинна зараховуватись до стажу служби в поліції, на чому цілком обґрунтовано наголосив і суд першої інстанції, як і обґрунтовано зазначив, що на позивача, під час проходження ними служби у спірний період розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, у т. ч. норми Закону № 580-VIII, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
Відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 23.03.2012 до 22.12.2013 у Державній кримінально-виконавчій службі, є протиправною.
Щодо посилання на те, що Державна кримінально-виконавча служба України відсутня в ст. 78 Закону № 580-VIII (перелік є вичерпним), колегія суддів наголошує на тому, що чинним на час проходження позивачем служби законодавством статус осіб, які проходили службу в кримінально-виконавчій службі, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону                    № 580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства, а саме ч. 2  ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5  Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, ч. 5  ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»,  Верховний Суд зазначив, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей  22,  23 Закону України «Про міліцію»  та відповідні норми  Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Аналогічні правові висновки були сформовані Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, у постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21.
Щодо доводів апелянта про пропуск строку на звернення до суду з даним позовом та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає, що 01.11.2023 позивач звернувся рапортом до відповідача, в якому просив зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент призначення на службу вислугу років, а листом від 09.11.2023, відповідач повідомив про відсутність підстав для зарахування в стаж служби позивача вказаного вище періоду вислуги років. Оскільки для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України), доводи відповідача щодо пропуску позивачем цього строку, є необґрунтованими.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                 О.М. Ганечко

Судді                                                                                                              В.В. Кузьменко

                                                                                                                   Я.М. Василенко