СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року                                      м. Харків                        Справа № 905/1165/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя  Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю представників сторін:
від позивача – адвокат Погрібна С.О., на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1165580 від 29.02.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №001144 від 29.06.2016 (поза межами приміщення суду),
від 1-го відповідача - адвокат Чайкіна К.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю  серія  ДН № 4973 31.01.2018), на підставі довіреності №15 від 01.01.2024 (поза межами приміщення суду);
інші учасники справи в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (вх. 625 Д) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. 791 Д) на рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024, ухвалене суддею Хабаровою М.В. у приміщенні Господарського суду Донецької області 21.02.2024 об 11:00 год. (повне рішення складено 04.03.2024) 
у справі № 905/1165/23
за позовом  ОСОБА_1 , м.Дніпро,
до 1) Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка Донецької області,
2) Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Метінвест Б.В."), м. Амстердам, Королівство Нідерланди,
3) ОСОБА_2 , м.Київ, 
про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", Компанії "Метінвест Б.В." та ОСОБА_2 про солідарне стягнення компенсації за примусово вилучені акції ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" в розмірі 51 301 981,90 грн, збитків за неотримані дивіденди в розмірі 7 478 605,08 грн та відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11 917 853,67 грн.
Рішенням господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Метінвест Б.В.") на користь ОСОБА_1 компенсацію за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" в розмірі 15417390,00 грн, збитки за неотримані дивіденди в розмірі 4625645,63 грн та інфляційні втрати в розмірі 2748263,15 грн. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121135,04 грн.  
Стягнуто з Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Метінвест Б.В.") на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 121135,04 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:
- судом першої інстанції при вирішенні даної справи мають враховуватись висновки, викладені Верховним Судом у справі № 905/671/19 у подібних правовідносинах, у тому числі стосовно того, що справедлива вартість однієї акції ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод” складає 54,3 грн; відсутність преюдиції не означає можливість встановлення судом у кожній справі правомірності чи неправомірності рішення наглядової ради, чи індивідуальної справедливої ціни для кожного акціонера (залежно від наданих сторонами доводів та доказів);
- з огляду на приписи ч.2 ст.315, ч.4 ст.236 ГПК, а також висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19, позивач має право на отримання компенсації за 1 акцію у розмірі 54,3 грн, що дорівнює справедливій вартості однієї акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу ПрАТ "АКХЗ", тому загальна сума компенсації ОСОБА_1 за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” складає 15417390,00 грн;
- Директива ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС, на яку посилається позивач, не може вважатись ані частиною національного законодавства, ані міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, що свідчить про невіднесення вказаної директиви до актів цивільного законодавства, а відтак врегулювання відносин в цій справі в частині стягнення подвійної справедливої ціни не може бути здійснено на її підставі;
- позивачем не доведена наявність у відповідачів простроченого грошового зобов`язання, що унеможливлює нарахування та стягнення інфляційних втрат за ст. 625 Цивільного кодексу України; у даному випадку не вбачається за можливе визначити строки виконання зобов`язання по сплаті справедливої компенсації, які не визначені законом, правочином або рішення суду, що набуло законної сили, що виключає факт порушення таких строків з боку відповідачів та наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача відсотків річних та інфляційних втрат;
- встановлені обставини справи свідчать, що належними відповідачами у цій справі є ПрАТ "АКХЗ" як емітент акцій, завдяки неправомірним діям наглядової ради якого була затверджена занижена (несправедлива) оцінка акцій, а також Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Метінвест Б.В. в порядку застосування доктрини "підняття корпоративної завіси"; 
- вимоги позивача, як колишнього акціонера, до фізичної особи ОСОБА_2 заявлені не як до акціонера, а як до кінцевого бенефіціарного власника юридичних осіб, які приймали участь в процедурі сквіз-аут, що викликано невірним визначенням наглядовою радою товариства вартості акцій в процедурі їх примусового викупу, тому в даному випадку такий спір між позивачем та ОСОБА_2 не може вважатись корпоративним та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; 
- ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод” до 27.10.2018 включно мало здійснити виплату дивідендів ОСОБА_1 за 2017 рік, проте кошти не перерахувало, чим порушило свої зобов`язання і права позивача, який у спірний період був акціонером ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод”; здійснивши власний розрахунок заборгованості стосовно ОСОБА_1 (392300шт*11,791092599 грн) за результатами роботи Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у 2017 році позивач мав отримати дивіденди у розмірі 4625645,63 грн; здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період 27.10.2018-22.08.2023, нарахованих на суму дивідендів, їх розмір становить 2748263,15 грн, що свідчить про правильність розрахунку позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цих частинах.
Перший відповідач, ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод”, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення господарського суду в частині задоволення позову, в цій частині прийняти рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про солідарне стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" в розмірі 15417390,00 грн, збитків за неотримані дивіденди в розмірі 4625645,63 грн та інфляційних втрат в розмірі 2748263,15 грн; судові витрати у зв`язку з апеляційним переглядом покласти на позивача. Також заявник скарги просив забезпечити участь представників Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", адвокатів Гінінгера Андрія Анатолійовича, ОСОБА_3 у судових засіданнях в межах апеляційного перегляду справи №905/1165/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод” посилалось на наступне:
- суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, безпідставно визнав доведеними обставини, що позивач має право на компенсацію за акції в розмірі визначеному за формулою «чистих активів», з ігнорування інших доказів, що свідчили, що ринкова вартість акцій складає 13 грн; належним та допустимим доказом є висновок експерта або звіт оцінювача, однак матеріали справи не містять висновку експерта або звіту оцінювача щодо визначення вартості акцій у розмірі 54,30 грн, тому відповідно суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність обставин заниження ринкової вартості акції ПрАТ «АКХЗ» та визначення розміру компенсації;
- посилання суду першої інстанції на обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №905/671/19, є безпідставними, оскільки відповідні обставини не є преюдиційними у розумінні положень статті 74 Господарського процесуального Кодексу України; Верховний Суд не встановлював преюдиційних обставин дійсної ринкової вартості акції ПрАТ «АКХЗ» при розгляді справи №905/671/19 та відповідно не міг встановити справедливу вартість однієї акції ПрАТ "АКХЗ" у розмірі 54,3 грн. для всіх акціонерів, як зазначає в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції;
- місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про стягнення коштів з ПрАТ «АКХЗ» за відсутності в його діях складу цивільного правопорушення, а також не встановив наявності в діях Компанії «METINVEST B.V.» всіх елементів цивільного правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову; у разі якщо спірні правовідносини пов`язані із збереженням майна без достатніх правових підстав, то суд першої інстанції мав дослідити чи допускається існування солідарного кондикційного зобов`язання, адже для кондикційних зобов`язань не встановлено випадків виникнення солідарного зобов`язання, отже, позивач обрав, а суд застосував не передбачений (неефективний) спосіб захисту, що є відмовою для задоволенні позовних вимог;
- Компанія Metinvest B.V. не може відповідати за дії Наглядової ради першого відповідача, однак на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не застосував ч.3 ст.96 ЦК України. абз.2 ч.2 ст.3 ЗУ “Про акціонерні товариства”, а тому дійшов помилкового висновку про можливість позивача звернутися з позовом до Компанії Metinvest B.V.; суд першої інстанції застосував доктрину “підняття корпоративної завіси” за відсутності відповідного закону, передбаченого таким законом механізму застосування доктрини, а тому дійшов помилкового висновку про можливість звернення з позовом до Компанії Metinvest BV;
- враховуючи характер заявлених позовних вимог, відсутність у позивача акцій станом на дату визначення строку прийняття рішення про виплату дивідендів, вимоги про стягнення збитків у вигляді дивідендів є необґрунтованими.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О.) витребувано у господарського суду Донецької області матеріали справи №905/1165/23, відкладено вирішення питань щодо подальшого руху апеляційної скарги до отримання Східним апеляційним господарським судом матеріалів справи. 
На виконання вказаної ухвали матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду 21.03.2024.
25.03.2024 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі № 905/1165/23. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "30" квітня 2024 р. о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104. Також вказаною ухвалою задоволено заяву апелянта про проведення судового засідання 30.04.2024 за участю представників Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", адвокатів Гінінгера Андрія Анатолійовича, Чайкіної Катерини Олегівни, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів, за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. 
Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі №905/1165/23 про відкриття апеляційного провадження  (вх. 625 Д) та призначення справи до розгляду на "30" квітня 2024 р. о 14:00 направлена на адреси:  Private Limited Liability Company "Metinvest B.V." Gustav Mahlerplein 74 B, 1082 MA Amsterdam 1032 MA (№ відправлення    RD610324679UA) та  Zuidplein 216, 1077XV Amsterdam, The Netherlands  (№ відправлення   RD610324682UA).
Позивач, ОСОБА_1 , також не погоджуючись з наведеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення господарського суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та закриття провадження у справі відносно гр. ОСОБА_2 , змінити рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначені в позовній заяві від 28.08.2023; вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування вимог власної апеляційної скарги заяви ОСОБА_1 посилався на наступне:
- міноритарний акціонер, який зазнав матеріальних та моральних втрат не тільки від мажоритарного акціонера, але й від держави, має право на усі компенсуючі йому виплати в зв`язку з грубим порушенням його права власності, оскільки закон, яким вводилась норма щодо сквіз-ауту, був прийнятий лише в інтересах мажоритарного акціонера, а також не пройшов перевірку на другий та третій тести перевірки порушення права власності, що порушує принцип верховенства права та норми Конвенції з прав людини і основоположних свобод;
- оскільки позивачем доведено порушення відповідачами проведеної процедури обов`язкового продажу (примусового викупу) акцій ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод”, то згідно з Директивою Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 2004/25/ЄС, останній має право на застосування до відповідачів за аналогією закону (ст.8 ЦК України, ч.10 ст.11 ГПК України) санкції у вигляді стягнення подвійної справедливої ціни, як це передбачено в ч.ч.6,7 ст.65-2 Закону України “Про акціонерні товариства”;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат у даному випадку, посилаючись на те, що у даному випадку не є за можливим встановлення дати виникнення у відповідачів грошового зобов`язання, адже оскільки акції ПрАТ “Авдіївський коксохімічний завод” були списані у позивача 18.05.2018, тому і  момент виникнення такого зобов`язання у відповідності до вимог ст. 41 Конституції України має відліковуватись не пізніше 18.05.2018;
- місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку щодо закриття провадження в частині вимог до гр. ОСОБА_4 , адже відповідна особа є власником усіх корпоративних прав щодо підприємств відповідачів та має нести відповідність за завдання шкоди процедурою примусового викупу акцій у міноритарних акціонерів;
- враховуючи необґрунтовані відмови суду першої інстанції в задоволенні вимог позивача, розмір задоволених судом вимог матеріального характеру не відповідає заявленим позивачем вимогам.
Одночасно позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу першого відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення її вимог та просить в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін, посилаючись на наступне:
- доводи ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» відносно неналежності відповідачів у цій справі не відповідають правовим висновкам постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19, в якій вже встановлено перелік належних відповідачів у подібних з цією справою справах;
- в цьому судовому спорі ст. 1212 ЦК України застосована у взаємному зв`язку із корпоративними, зобов`язальними, деліктними відносинами, тому на підставі ст.541, ст.1190 ЦК України і виникла солідарна відповідальність; акціонери, зазначені в Публічній безвідкличній вимозі як власники домінуючого пакета, солідарно зобов`язані заплатити міноритарним акціонерам справедливу ціну примусово викуплених акцій, що є неподільним зобов`язанням з правочину обов`язкового продажу акцій, оскільки вони спільними діями заподіяли шкоду;
- в справі №905/671/19 встановлені преюдиційні обставини, які в силу ст.75 ГПК України не доказуються в цій справі, ретроспективного застосування правових висновків Верховного Суду не підтверджено з врахуванням вимог спеціального законодавства, діючого на час проведення обов`язкового продажу акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод»;
- першим відповідачем безпідставно зазначено про неправомірність отримання позивачем виплати дивідендів за 2017 рік, оскільки відповідне право позивача виникло на підставі положень Закону України «Про акціонерні товариства» та ст.1214 ЦК України.
Ухвалою суду від 12.04.2024 заяву ОСОБА_1 про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги задоволено, продовжено заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 до 22.04.2024. 
У зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.04.2024 для розгляду справи №905/1165/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., судді Крестьянінов О.О., Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі №905/1165/23 заяву позивача задоволено, судове засідання Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи № 905/1165/23, яке відбудеться "30" квітня 2024 р. о 14:00 годині, встановлено провести за участю представника позивача, адвоката Погрібної Світлани Олександрівни, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів, за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 у справі №905/1165/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23; розгляд вказаної скарги здійснювати в одному апеляційному провадженні з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (вх.625 Д/1); повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "30" квітня 2024 р. о 14:00 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104; встановлено учасникам справи строк до 29.04.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо.
23.04.2024 до Східного апеляційного господарського суду від першого відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній підтримує доводи власної правової позиції, та просить задовольнити подану ним апеляційну скаргу.
У зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_5 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.04.2024 для розгляду справи №905/1165/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 у справі №905/1165/23 розгляд справи відкладено на  04 червня 2024 року о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект  Незалежності, 13, 1-й  поверх, зал засідань №  132; проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду встановлено здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua) для представника позивача (адвокат Погрібна С.О.) та представників першого відповідача (адвокати Гінінгер А.А., Чайкіна К.О.); попереджено учасників справи, що відповідно до ч. 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву; доведено до відома учасників справи, що неявка їх уповноважених представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги; задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача; встановлено Приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу позивача до 13.05.2024 включно.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги власної апеляційної скарги та просив їх задовольнити; у задоволенні апеляційної скарги першого відповідача просив відмовити. Також повідомив, що ним протягом 5 днів будуть надані докази на підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу.
Представник першого відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити; у задоволенні апеляційної скарги позивача просив відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах, відзиві на апеляційну скаргу, поясненнях доводи, заслухавши представників учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України у межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атріус Груп» (продавець) та Barlenko LTD (покупець) від імені якого діє Приватне акціонерне товариство «Альтана Капітал» (повірений покупця) укладено договір купівлі-продажу акцій №БВ20180426/02-АК, згідно з п.1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити акції з наступними характеристиками: вид акцій – акції прості іменні; емітент акцій: Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» міжнародний ідентифікаційний номер: UA4000079222; форма існування акцій: бездокументарна; кількість акцій: 550000 штук; сума договору: 8250000 грн.
Право власності на акції переходить від продавця до покупця з моменту зарахування акції на рахунок у цінних паперах покупця у депозитарній установі, відповідно до чинного законодавства України (п. 2.2 договору).
За приписами п.8.1 цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та припиняє свою дію: з моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Наведений договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень.
27.04.2018 між Приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.» (сторона 1), Приватним акціонерним товариством «Фірма верхнього одягу «ФЕЯ» (сторона 2) та BARLENKO LTD (сторона 3) укладено договір, за умовами п. А якого сторони є афілійованими особами в розумінні п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства», а саме сторона 2 та сторона 3 під контролем сторони 1.
Сторона 1 прямо володіє 94,60034% акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (Україна, код ЄДРПОУ 00191075) (товариство); сторона 2 прямо володіє 0,11842% акцій товариства; сторона 3 прямо володіє 0,28196% акцій товариства (п.п. В, С, D договору).
Згідно з п. Е та п.1 Договору сторони разом мають право власності на домінуючий контрольний пакет акцій товариства, який таким чином перебуває у прямій та опосередкованій власності сторони 1; враховуючи норми статті 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони уклали цей договір, яким домовились визначити сторону 3 особою, що уповноважена на вчинення наступних дій: вимагати від інших акціонерів продажу належних їм акцій товариства шляхом надсилання до товариства публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій товариства та вчиняти всі інші дії відповідно до вимог та у порядку, визначеними ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства». Сторона 3 вчиняє дії, зазначені в п.1 цього договору, від власного імені та за власні кошти, самостійно несе ризик збитків за неналежне виконання своїх зобов`язань (п. 2 наведеного правочину).
Відповідно до п. 6 цей Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання стороною 3 дій, зазначених в п. 1 цього договору.
Наведений Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень.
27.04.2018 Приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.» надіслано відповідачу-1 Повідомлення б/н від 27.04.2018 про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», в якому зазначено про структуру власності Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.» та її афілійованих осіб. Разом з цим, зазначено наступне: Ціна, передбачена п. 1 та п. 2 ч. 5 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства»: найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття – 15 грн за одну іменну акцію Приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.»; опосередкованого набуття право власності на акції згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст.65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» не відбувалось. Дата набуття домінуючого контрольного пакету акцій товариства: 27.04.2018.
Крім того, у повідомленні зазначено, що BARLENKO LTD виступить суб`єктом реалізації прав, передбачених статтею 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» для заявника вимоги на підставі відповідного договору.
Протоколом засідання наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» №209 від 30.04.2018, на підставі отриманого Повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», вирішено обрати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночний Стандарт» оцінювачем ринкової вартості акцій товариства станом на 26.04.2018; надано дозвіл товариству на укладання з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночний Стандарт» договору про надання послуг щодо оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції товариства, у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій, та надання рецензії незалежного оцінювача на звіт «Оцінка ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції товариства».
30.04.2018 між відповідачем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночний Стандарт» укладено договір №438/18Ю, предметом якого є оцінка ринкової вартості 1 (однієї) акції простої іменної Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018, з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій та надання рецензії незалежного оцінювача на звіт «Оцінка ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій».
Згідно зі Звітом про оцінку вартості 1 (однієї) простої у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій) Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» від 02.05.2018 – ринкова вартість 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у складі пакетів загальної кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій) станом на 26.04.2018 становить: 13,13 грн без ПДВ.
Протоколом засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» №211 від 04.05.2018 затверджено ринкову вартість 1 простої іменної акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у розмірі 13,13 грн.
04.05.2018 відповідачем-1 надіслано BARLENKO LTD повідомлення про затвердження ринкової вартості акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» станом на 26.04.2018.
04.05.2018 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (банк) та BARLENKO LTD (клієнт) укладено договір рахунку умовного зберігання (ескроу) №31/2017-7, предметом якого є відкриття клієнту рахунку умовного зберігання (ескроу) у національній валюті та здійснення його обслуговування у відповідності до умов цього договору та чинного законодавства України, у тому числі Закону України «Про акціонерні товариства» та нормативно-правових актів Національного банку України. Рахунок використовується з метою оплати ціни акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» в межах процедури обов`язкового продажу акцій на вимогу клієнта, що є власником домінуючого контрольного пакета акцій емітента (або уповноваженою особою, яка діє в інтересах групи осіб, що спільно є власниками домінуючого контрольного пакету акцій емітента) (п. 1.3).
На виконання умов зазначеного договору, Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» відкрито на ім`я BARLENKO LTD рахунок у валюті UAH (з метою оплати ціни акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»), що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» №2879 від 04.05.2018.
05.05.2018 BARLENKO LTD надіслано на адресу відповідача-1 Публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій усіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вимога).
Згідно з п. 4 вимоги ціна придбання акцій та порядок їх визначення: 15 грн за одну просту іменну акцію Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод». Ціна придбання акцій визначена відповідно до ч. 5 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» як найвища з наступних:
- найвища ціна акції, за якою заявник вимоги та/або його афілійовані особи придбавали акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакету акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» включно з датою набуття (15 грн);
- ринкова вартість акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій – 26.04.2018 (13,13 грн);
- середній біржовий курс за останні три місяці, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», визначений Публічним акціонерним товариством «Українська біржа» (9,6723 грн).
Розділом 6 вимоги визначено порядок реалізації останньої.     
Зазначена вимога отримана відповідачем-1 – 07.05.2018, що підтверджується відміткою про отримання №11/09/371 від 07.05.2018.
В подальшому, вказана вимога опублікована на сайті Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» https://akhz.metinvesthilding.com/ua/about/info, а також на загальнодоступній інформаційній базі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України https://stockmarket.gov.ua//.
Повідомленням про перерахування грошових сум за акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», BARLENKO LTD повідомив відповідача-1 та Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України» про перерахування на рахунок умовного зберігання 17.05.2018 грошових коштів у сумі 146275680 грн.
Актом приймання-передачі від 17.05.2018, підписаним з боку Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», відповідача-1 та BARLENKO LTD, визначено список осіб, у яких придбаваються акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод».
Згідно з випискою про стан рахунку в цінних паперах станом на 18.05.2018 ОСОБА_1 обліковувався в реєстрі  власників цінних паперів Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» з загальною кількістю цінних паперів – 392300 шт.
Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» з заявою на видачу готівки з рахунків ескроу та 24.05.2018 отримав грошові кошти в розмірі 5884500 грн (392300 шт*15 грн).
Не погоджуючись із ціною викупу акцій, вважаючи її заниженою, що призвело до порушення прав міноритарного акціонера, а також вважаючи наявними в останнього прав на отримання дивідендів та нарахованих на них інфляційних втрат, позивач звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення компенсації за примусово вилучені акції ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" в розмірі 51 301 981,90 грн, збитків за неотримані дивіденди в розмірі 7 478 605,08 грн та відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11 917 853,67 грн.
Місцевий господарський позов задовольнив частково.
Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За приписами положень ч. 5 ст. 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Відповідне аналогічне положення міститься у ч. 3 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно якого примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.
У розумінні приписів ст. 177 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 4 Закону «Про акціонерні товариства», ст. 6 Закону «Про цінні папери та фондовий ринок» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, акція є об`єктом права власності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу, що при примусовому вилученні майна надзвичайно важливим є отримання справедливої компенсації до моменту такого вилучення. 
Так, у справі Bramelid and Malmstrom v. Swedwen (1982), Європейська комісія з прав людини вказала, що речення перше ст.1 Протоколу першого до Конвенції охоплює право власності на акції, незважаючи на їх комплексну природу. Комісія вказала, що в окремих випадках обов`язок передати своє майно іншій особі є допустимим. Такі випадки не суперечать ст.1 Протоколу першого Конвенції, проте в будь-якому разі необхідно гарантувати, що закон не створює нерівність сторін, за якої одна з них може бути свавільно та несправедливо позбавлена своєї власності на користь іншої. 
Питання примусового викупу акцій міноритаріїв було також предметом скарги у справі Offerhaus and Offerhaus v. the Netherlands, заява №35730/97). ЄСПЛ рішенням від 16.01.2001 відмовив у допуску, але вказав, що встановлюючи порушення ст.1 Протоколу першого, необхідно визначити, чи забезпечують засоби досягнення мети справедливий баланс інтересів. Ключовими для цього є умови компенсації, які не повинні створювати непропорційний тягар для міноритарних акціонерів.
В Україні процедура обов`язкового продажу акцій на вимогу власника домінуючого контрольного пакета акцій (сквіз-аут) запроваджена Законом України   «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 №1983-VIII.
Також наведеним законом доповнено ст. 65 Закону України «Про акціонерні товариства», статтею 65-2, яка встановлює порядок обов`язкового продажу акцій на вимогу власника домінуючого контрольного пакета акцій.
Згідно п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №1983-VIII протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом особа (особи, які діють спільно), яка станом на дату набрання чинності цим Законом є прямо або опосередковано з урахуванням кількості акцій, що належать їй або її афілійованим особам, вже є власником домінуючого контрольного пакета акцій акціонерного товариства (далі - заявник вимоги), має право застосувати положення статті 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» виключно в порядку та на умовах, визначених у цьому пункті.
Статтею 65-2 наведеного закону встановлено, що особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій товариства з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником домінуючого контрольного пакета акцій, протягом наступного робочого дня з дня набуття нею права власності на такий пакет акцій зобов`язана подати офіційним каналом зв`язку до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку і до товариства повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій (далі - повідомлення). Товариство не пізніше наступного робочого дня з дати отримання повідомлення зобов`язане розмістити його на веб-сайті товариства та у базі даних особи, яка провадить діяльність із оприлюднення регульованої інформації від імені учасників ринків капіталу та професійних учасників організованих товарних ринків. Товариство не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення повинно затвердити ринкову вартість акцій товариства, визначену суб`єктом оціночної діяльності відповідно до статті 8 цього Закону, та повідомити її особі, зазначеній у частині першій цієї статті. Протягом 90 днів з дня подання повідомлення відповідно до частини другої цієї статті та за умови виконання нею дій, передбачених   статтею 65 або 65-1 цього Закону, особа, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій, або будь-яка її афілійована особа, або уповноважена особа (далі - заявник вимоги) має право надіслати до товариства публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій товариства (далі - публічна безвідклична вимога). У разі подання до товариства публічної безвідкличної вимоги всі акціонери акціонерного товариства, крім осіб, що діють спільно із такою особою, та її афілійованих осіб, та саме товариство зобов`язані у безумовному порядку продати належні їм акції цього товариства заявнику вимоги.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 65-2 Закону ціною обов`язкового продажу акцій визначається найбільша з наступних:
1) найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття;
2) найвища ціна, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, опосередковано набули право власності на акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття такою особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства включно з датою набуття, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;
3) ринкова вартість акцій товариства, визначена відповідно до статті 8 цього Закону станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій товариства.
Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку про те, що встановлений законом порядок визначення ціни придбання акцій для цілей зазначеної процедури передбачає обрання найвищого показника з трьох передбачених у цій нормі варіантів. Найвищий показник і є ціною придбання акцій. Вибір робить заявник вимоги, тоді як наглядова рада визначає ринкову вартість (надає цей показник для порівняння).
Отже, одним із передбачених зазначеною нормою варіантів (показників), з урахуванням якого формується та визначається ціна придбання акцій, є ринкова вартість акцій товариства.
Положеннями ст. 8 Закону «Про акціонерні товариства», з урахуванням особливостей, передбачених у ст. 65-2 цього Закону, встановлений порядок визначення ринкової вартості майна акціонерного товариства, зокрема цінних паперів (акцій).
Так, у відповідності до ст. 8 Закону «Про акціонерні товариства» ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.
Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ухвалюється наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства зборами засновників або засновником особисто у разі створення акціонерного товариства однією особою).
Ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається суб`єктом оціночної діяльності:
1) для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах,   як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;
2) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах,   як середній біржовий курс таких цінних паперів на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів; у разі якщо цінні папери перебувають в обігу на двох і більше фондових біржах та їхній середній біржовий курс за останні три місяці обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, на різних біржах відрізняється, ринкова вартість цінних паперів визначається наглядовою радою (якщо створення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства виконавчим органом товариства) в порядку, встановленому Національною комісією по цінним паперам та фондовому ринку;
3) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, у разі якщо неможливо визначити ринкову вартість цінних паперів за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, або у разі якщо законом передбачена можливість незастосування п.2 цієї статті, як вартість цінних паперів станом на таку дату, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.
Згідно з ч.3 наведеної статті Закону наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства   установчими зборами), затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до частин 1 і 2 цієї статті. Затверджена вартість майна не може відрізнятися більше ніж на 10 відсотків від вартості, визначеної оцінювачем. Якщо затверджена ринкова вартість майна відрізняється від вартості майна, визначеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства   установчими зборами), повинна мотивувати своє рішення.
Обставинами вище встановлено, що протоколом засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» №211 від 04.05.2018 затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у розмірі 13,13 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону «Про акціонерні товариства» наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.
У відповідності до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Наглядова рада як орган, створений для захисту інтересів акціонерів, має забезпечувати рівний захист всіх акціонерів товариства і рівне ставлення до них, незважаючи на розмір пакету акцій, який їм належить. При цьому, при проведенні процедури сквіз-аут наглядова рада обирає суб`єкта оціночної діяльності і потім затверджує оцінку ринкової вартості акцій, тому саме від добросовісних та розумних дій наглядової ради при визначенні ринкової вартості акцій залежить захист інтересів всіх, в тому числі міноритарних, акціонерів.
Статтею 53 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що наглядова рада обирається рішенням загальних зборів простим або кумулятивним голосуванням. Членом наглядової ради акціонерного товариства може бути лише фізична особа. До складу наглядової ради обираються акціонери або особи, які представляють їхні інтереси (далі   представники акціонерів), та/або незалежні директори.
У відповідності до Принципів корпоративного управління, затверджених рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку від 22.07.2014 №955, рекомендованих до застосування в акціонерних товариствах, відображено рекомендації для реалізації практики корпоративного управління, зокрема:
- товариство повинно забезпечити захист прав, законних інтересів акціонерів та рівне ставлення до всіх акціонерів незалежно від того, чи є акціонер резидентом України, від кількості акцій, якими він володіє, та інших факторів;
- товариство має запровадити ефективні механізми захисту прав дрібних акціонерів від недобросовісних дій акціонерів   власників контрольного пакета акцій, вчинених ними особисто або третіми особами у їх інтересах (п. 2.8);
- якщо рішення можуть по-різному впливати на різні групи акціонерів, наглядова рада має однаково справедливо ставитись до всіх акціонерів; наглядова рада у своїй діяльності керується найкращими етичними стандартами та враховує інтереси зацікавлених осіб (п. 3.1.2.);
- з метою забезпечення незалежності наглядової ради до її складу доцільно включати незалежних членів, кількість яких складає принаймні 25 відсотків кількісного складу ради; незалежним вважається член наглядової ради, який не має будь-яких суттєвих ділових, родинних або інших зв`язків з товариством, членами його виконавчого органу або мажоритарним акціонером товариства і не є представником держави (п. 3.1.12).
Крім того, у коментарях до п. 2.8 Принципів зазначено, що товариство має дбати про те, щоб рішення, які проводяться в життя контролюючими акціонерами, відповідали найкращим інтересам товариства та враховували інтереси дрібних (міноритарних) акціонерів; контролюючі акціонери не здійснюють дії, направлені на отримання зисків на шкоду товариству та іншим акціонерам; у разі зміни контролю над акціонерним товариством дрібним акціонерам надається можливість продати або вимагати викупу контролюючим акціонером або товариством належних їм акцій за справедливою (ринковою) ціною.
Таким чином, обставини законності і обґрунтованості рішення наглядової ради про затвердження ринкової вартості акцій, яке ухвалюється відповідно до ст. 65-2 Закону «Про акціонерні товариства», мають істотне значення для вирішення даного спору, адже наявність певної недобросовісної поведінки з боку власника домінуючого контрольного пакета акцій (зокрема, опосередкованої рішеннями акціонерного товариства) може спричинити покладення на міноритарного акціонера, який не має можливості вплинути на визначення ціни акцій, непропорційного тягаря у зв`язку з примусовим відчуженням належних йому акцій.
Вказане також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.11.2020 у справі №908/137/18.
У постанові від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 Верховний Суд зазначив наступне:
"5.31. ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" є приватним акціонерним товариством, відповідно на нього не поширюється вимога мати незалежних директорів у складі наглядової ради, передбачена ст. 53-1 Закону "Про акціонерні товариства".
5.32. Втім, те, що особа - член наглядової ради не є незалежним директором, не означає, що вона може діяти виключно в інтересах мажоритарного акціонера, бути лише його представником і діяти відповідно до наданих ним вказівок.
5.33. Ухвалюючи рішення про затвердження ринкової ціни акцій у 13,13 грн, члени наглядової ради усвідомлювали, що така вартість акцій є несправедливою. Суди попередніх інстанцій не перевірили належним чином аргументи позивача про явну (очевидну для будь-якої розумної особи) невідповідність затвердженої наглядовою радою ціни акцій їх справедливій (ринковій) вартості.
5.34. Наглядова рада Товариства знала, що відповідно до даних річної фінансової звітності Товариства за 2017 рік (а. с. 22-31, т. 1) його власний капітал (чисті активи) складав більше 24 млрд. грн (що за розрахунком позивача становить 54,97 грн із розрахунку на одну акцію), нерозподілений прибуток - більше 7 млрд грн (36,41 грн - на одну акцію). Більш того, ці дані про активи Товариства містилися у Звіті про оцінку, з яким були ознайомлені члени наглядової ради перед затвердженням ринкової вартості акцій Товариства. За твердженням позивача, не спростованим відповідачем 1, лише дивіденди за 2017 рік, які були виплачені у 2018 році через декілька місяців після викупу його акцій, склали 11,79 грн на акцію.
5.35. Таким чином, затверджена наглядовою радою Товариства ринкова вартість однієї акції у 13,13 грн є вочевидь несправедливою, заниженою. Суди не надали належну правову оцінку аргументації позивача про несправедливість затвердженої відповідачем 1 оцінки і безпідставно відмовили позивачу у клопотанні про призначення експертизи для визначення справедливої (ринкової) вартості акцій, право власності на які перейшло від позивача до компанії "Барленко ЛТД" внаслідок проведеної процедури сквіз-аут.
5.36. Суди посилалися також на те, що при проведенні процедури сквіз-аут покупцем для розрахунків з акціонерами була обрана інша ціна, аніж ринкова вартість акцій, затверджена рішенням наглядової ради (13,13 грн). Так, компанія "Барленко ЛТД" звернулася до ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" з публічною безвідкличною вимогою про придбання акцій усіх власників акцій акціонерного товариства за ціною 15 грн за акцію (найвища ціна акції, за якою заявник вимоги та/або його афілійовані особи придбавали акції протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" включно з датою набуття). Але це відбулося саме через те, що наглядова рада знехтувала своїми обов`язками і затвердила вочевидь несправедливу ціну, визначену оцінювачем, як ринкову вартість акцій."
Суд апеляційної інстанції у постанові від 18.05.2021 у справі №905/671/19, обґрунтовуючи відмінність власних висновків щодо законності рішення наглядової ради від висновків Верховного Суду, вказав, що позиція суду касаційної інстанції у постанові від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 щодо неправомірності встановлення наглядовою радою ПрАТ "АКХЗ" ціни викупу акцій у процедурі примусового викупу акцій на підставі публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій у всіх власників акцій ПрАТ "АКХЗ" у розмірі 13,13 грн є правовою оцінкою суду, зробленою на підставі наявної в матеріалах справи №905/1926/18 доказової бази, у зв`язку з чим постанова Верховного суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 не підлягає врахуванню судом як преюдиціальне рішення згідно з положеннями ч.7 ст.75 ГПК.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 не погодився з такими висновками, та зазначив, що дійсно, факти, встановлені Верховним Судом у справі №905/1926/18, для цієї справи не є преюдиціальними. Суд касаційної інстанції вказав, що керуючись принципами правової визначеності та верховенства права суд апеляційної інстанції мав врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.02.2021 у справі №905/1926/18, в тому числі і щодо правової оцінки рішення наглядової ради від 04.05.2018 (протокол №211) і не ухвалювати рішення врозріз з відповідними висновками.
За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими посилання суду першої інстанції при вирішенні даного спору на висновки, викладених у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19 в подібних правовідносинах.
Слід також зауважити на тому, що Верховний Суд вказав, що чинне законодавство України не передбачає можливості подання акціонерами колективних позовів, що є істотною вадою національного процесуального законодавства. Особливістю процедури сквіз-аут є те, що внаслідок низки передбачених законом дій у значної кількості акціонерів товариства одночасно, шляхом єдиної для всіх публічної пропозиції, викупаються їх акції. Відтак у судових спорах щодо сквіз-ауту певного емітента фактичні обставини справи є майже однаковими. Водночас через вади процесуального законодавства, які не дозволяють акціонерам подати колективний позов, кожен акціонер має індивідуально у спорі з товариством кожен раз доводити ті факти і обставини, які вже були встановлені судом у іншій справі (але не є преюдиціальними через різний суб`єктний склад).
Відсутність преюдиції не означає можливість встановлення судом у кожній справі правомірності чи неправомірності рішення наглядової ради, чи індивідуальної справедливої ціни для кожного акціонера (залежно від наданих сторонами доводів та доказів).
Розглядаючи спори щодо одного й того самого сквіз-ауту, щодо одного й того ж емітента, щодо тих самих рішень його органів, але за позовами різних акціонерів (доводи яких є майже ідентичними, різняться лише позовні вимоги), суди мають враховувати висновки Верховного Суду щодо правомірності рішень щодо затвердження ринкової вартості акцій. 
Ухвалення судами у подібних справах щодо одного й того самого питання судових рішень із діаметрально протилежними правовими висновками (правовою оцінкою фактів) є неприпустимим у правовій державі.
Отже, Верховний Суд у справі №905/671/19 погодився з доводами скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, що містяться у постанові від 17.02.2021 у справі №905/1926/18.
Верховний Суд у наведеній справі також звернув увагу на надзвичайно стислі строки проведення оцінки ТОВ "Оціночний стандарт" та її затвердження наглядовою радою відповідача. 
Так, судами було встановлено, що договір з оцінювачем був підписаний товариством 30.04.2018, вже 02.05.2018 оцінювачем був затверджений звіт, 04.05.2018 Всеукраїнською громадською організацією "Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів" була надана рецензія на цей звіт. У цей же день наглядова рада ухвалила рішення про затвердження ринкової вартості акцій.
Така надзвичайна швидкість визначення ринкової вартості акцій, за висновками Верховного Суду, не була зумовлена вимогами закону, адже ч.3 ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" надає наглядовій раді строк у 25 робочих днів на організацію проведення оцінки та затвердження ринкової вартості акцій, що Верховний Суд вважає додатковим аргументом, який підтверджує несумлінне, поверхневе і суто формальне ставлення наглядової ради до процедури встановлення ринкової вартості акцій.
Верховний Суд вказав, що звіт ТОВ "Оціночний стандарт" визнаний таким, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на імовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків (рецензія ФДМУ від 24.07.2018; висновок ДНДІСЕ від 23.10.2020 №3914/3915/3945/3946).
Вказане за висновками Верховного Суду у справі №905/671/19 свідчить про те, що рішенням від 04.05.2018 (протокол №211) наглядова рада ПрАТ "АКХЗ" затвердила вочевидь несправедливу вартість акцій, визначену ТОВ "Оціночний стандарт", як ринкову.
У наведеній вище постанові Верховний суд визнав належним та допустимим доказом розрахунок ринкової вартості акцій ПрАТ “АКХЗ” за майновим методом (методом балансової вартості чистих активів), відповідно до якого ринкову (справедливу) вартість акцій визначено позивачем у розмірі 54,3 грн за одну акцію.
З урахуванням зазначеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішенням від 04.05.2018 (протокол №211) наглядова рада Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» затвердила вочевидь несправедливу вартість акцій, визначену Товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночний стандарт», як ринкову.
У постанові від 04.03.2021 у справі №910/2483/18 Верховний Суд надав аналіз положенням чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про акціонерні товариства», що стосуються порядку та способів визначення ціни придбання акцій, зокрема, для цілей процедур добровільного викупу акцій та примусового викупу акцій (сквіз-аут), а також дійшов зокрема наступних висновків щодо співвідношення понять ринкової та справедливої вартості:
-  Закон України «Про акціонерні товариства» передбачає можливість викупу акцій мажоритарним акціонером у міноритарного акціонера. Для реалізації цієї можливості Закон передбачає три варіанти (процедури): 1) добровільний викуп акцій, 2) примусовий викуп акцій (процедура сквіз-ауту), 3) викуп акцій на вимогу міноритарних акціонерів (процедура сел-ауту);
- процедура добровільного викупу акцій урегульована ст. 65-1 Закону України «Про акціонерні товариства». У цій процедурі має бути визначена ціна придбання акцій, так звана ціна пропозиції. Вчинення дій, передбачених статтею 65-1 цього Закону, зокрема і дій щодо визначення ціни пропозиції, є обов`язковим перед здійсненням процедури сквіз-ауту, що випливає із норм, закріплених у абзацах 1 та 4 ч. 4 ст. 65-2 Закону;
- процедура примусового викупу акцій (сквіз-аут) урегульована статтею 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства». У цій процедурі має бути визначена ціна обов`язкового продажу акцій, так звана ціна вимоги;
- порядок визначення ціни придбання акцій для цілей усіх трьох зазначених процедур чітко встановлений законом, проте має певні відмінності. Однаковим для визначення ціни придбання акцій в усіх трьох процедурах є те, що Закон передбачає обрання найвищого показника з трьох передбачених у законі варіантів. Найвищий показник і є ціною придбання акцій. Одним із таких передбачених Законом варіантів (показників), з урахуванням якого формується та визначається ціна придбання акцій, є ринкова вартість акцій товариства;
- порядок визначення ринкової вартості акцій встановлений у ст. 8 Закону України «Про акціонерні товариства», однак при її визначенні у процедурах добровільного викупу акцій та сквіз-ауту враховуються особливості, встановлені ст. ст. 65   65-3 Закону (абз. 2 ч. 3 ст. 8 Закону).
- у разі звернення міноритарного акціонера до суду з позовом про стягнення ціни придбання акцій у процедурі сквіз-ауту, яка на його думку є справедливою, посилаючись при цьому в обґрунтування позову на порушення порядку визначення ринкової вартості акцій товариства та на те, що визначена відповідачами ринкова вартість акцій є несправедливою, суд має з`ясувати розмір ринкової вартості акцій товариства, що визначається у процедурі добровільного викупу акцій, передбаченій ст. 65-1 Закону, а також розмір ринкової вартості акцій, що визначається у процедурі сквіз-ауту, передбаченій ст. 65-2 Закону, встановити чи відрізняються ці розміри ринкової вартості акцій між собою та чи є різниця між ними істотною. Також суд має перевірити, чи правильно була визначена ринкова вартість акцій в обох процедурах. Тобто суди мають з`ясувати, чи є визначена кожною із сторін у справі ринкова вартість акцій товариства правильною та справедливою.
Верховним Судом вже неодноразово викладено позицію про те, що при проведенні сквіз-ауту ціна має бути не лише ринковою, а й справедливою, що означає те, що така ціна може бути вище ринкової, адже у особи без волі та бажання вилучають майно, яким вона володіла на праві власності і не планувала його відчужувати.
Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18, від 18.02.2021 у справі №908/3492/19, від 28.04.2021 у справі №910/12591/18.
Верховним Судом з метою забезпечення єдності судової практики щодо застосування статей 8, 65-2 Закону «Про акціонерні товариства» у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 уточнено висновки правозастосування у подібних правовідносинах та зазначено, що поняття «справедлива вартість» означає не конкретну грошову суму (величину), а дотримання емітентом (наглядовою радою) передбаченого законом порядку визначення ринкової вартості акцій, який передбачає необхідність обрання найбільшої вартості, якщо ринкова вартість може бути розрахована за різними підходами та методами, та за відсутності вирішального впливу мажоритарного акціонера на рішення наглядової ради, яка обирає суб`єкта оціночної діяльності та затверджує ринкову вартість акцій, визначену таким суб`єктом. Крім того, у наведеній постанові Верховний Суд зауважив, що наглядова рада може вважатися такою, що не знаходиться під впливом мажоритарного акціонера у випадку наявності у її складі незалежних директорів, які становлять більшість від такого складу на момент ухвалення рішення про затвердження ринкової вартості акцій.
Верховний Суд відхилив аргументи про те, що саме справжня ринкова (біржова) вартість є справедливою (та вартість, за яку міноритарний акціонер міг реально продати на ринку свої акції), водночас звернув увагу на те, що Директива ЄС про поглинання, яка визначала як справедливу саме ціну, яка склалася на фондовому ринку, була розрахована на застосування до публічних компаній (товариств), акції яких знаходяться в обігу на організованих ринках. 
У наведеній вище правовій позиції суду касаційної інстанції було також звернуто увагу на те, що у країнах ЄС визначення ринкової ціни відбувається за умови розвиненого фондового ринку та наявності у таких товариствах значної кількості незалежних директорів у складі наглядової ради (що є вимогою всіх організованих ринків), що виступає запорукою забезпечення справедливої ціни, натомість в Україні фактично відсутній класичний фондовий ринок, на якому активно торгуються акції публічних компаній з розпорошеним корпоративним контролем.
Також Верховний Суд в наведеному судовому рішенні дійшов висновку про те, що у випадку проведення сквіз-ауту мажоритарний акціонер купує по суті не дрібні пакети акцій у окремих міноритарних акціонерів, які на ринку мають низьку ціну, можуть бути неліквідними, нецікавими для інших інвесторів (через відсутність будь-якого контролю, впливу на справи товариства, тривалу невиплату дивідендів), але мають значну вартість для мажоритарного акціонера, який шляхом сквіз-ауту швидким та зручним для себе способом викупає акції у всіх міноритаріїв без необхідності шукати кожного окремого власника і домовлятися з ним щодо умов індивідуальної угоди. Відтак, в силу специфіки процедури сквіз-аут, Верховний Суд вважає, що мажоритарний акціонер фактично купує не міноритарний пакет акцій як такий, а контроль над товариством в цілому (право на витискання міноритаріїв незалежно від їх волі та згоди), тому оцінці для визначення справедливої вартості 1 акції підлягає 100% пакет акцій акціонерного товариства, а не міноритарний пакет.
Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне уточнити правові висновки щодо застосування статей 8 та 65-2 Закону «Про акціонерні товариства», які містяться у постановах від 16.02.2021 у справі №910/8714/18 та від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 вказавши, зокрема, наступне:
- при визначенні ринкової (справедливої) вартості акцій оцінці підлягає 1 акція у 100% пакеті акцій (оцінка цілісного майнового комплексу товариства), а не у міноритарному пакеті,
- у зв`язку з цим має бути обов`язково застосований Національний стандарт №3, який передбачає застосування трьох методів оцінки, включно з майновим, а також Методика комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016 відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 №1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2008 за №924/15615 (реєстраційний номер Методики 0.1.18);
- майновий метод оцінки має бути обов`язково застосований поряд з іншими методами оцінки;
- не підлягає застосуванню контрольна знижка, передбачена Національним стандартом №1.
Позивачем у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог у справі №905/671/19 було надано розрахунок ринкової вартості акцій за майновим методом (методом балансової вартості чистих активів), відповідно до якого ринкову (справедливу) вартість акцій визначено позивачем у розмірі 54,3 грн за одну акцію.
У Методиці комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, вказано, що у багатьох випадках балансова вартість вважається самою консервативною оцінкою, і в цьому випадку вона може застосовуватися для оцінювання нижньої межі вартості акцій. Автори методики також зазначають, що в Україні при оцінюванні акцій балансова вартість часто виступає на перший план, що пов`язано з відсутністю об`єктивної інформації для використання інших методів.
Верховний Суд зазначив про те, що формула, за якою проведено розрахунок позивача у справі №905/671/19, також передбачена Методикою комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016р., реєстраційний номер 0.1.18 (розділ 3.6 «Визначення вартості акцій за балансовим методом»).
Зважаючи на наведене у сукупності, Верховний Суд дійшов висновку про можливість визначити вартість однієї акції за балансовою вартістю чистих активів Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у розмірі 54,3 грн за одну акцію на підставі розрахунків, зроблених Бойко П.Ю. за формулою викладеною у розділі 3.6. «Визначення вартості акцій за балансовим методом» Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, і не спростованих відповідачем-1 у справі №905/671/19.
Суд касаційної інстанції виходив з того, що у цій справі суд визначає не ринкову вартість акцій як таку, а суму справедливої компенсації, у значенні ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, яку акціонер мав би отримати за одну акцію в результаті примусового викупу його акцій відповідно до положень ст. 65-2 Закону «Про акціонерні товариства».
Тому оскільки, як встановлено судами, ринкова вартість акцій розрахована порівняльним методом, становить 13,00 грн, дохідним методом - 12,47 грн, позивач надав розрахунок вартості акцій, проведений майновим методом (методом балансової вартості чистих активів) - 54,3 грн, Верховний Суд вирішив, що позивач має право на отримання компенсації за 1 акцію у розмірі 54,3 грн, що дорівнює справедливій вартості однієї акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод».
Таким чином, під час розгляду справи №905/671/19 судом було встановлено справедливу ціну однієї акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»   у розмірі 54,3 грн, які примусово вилучалися на підставі публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій у всіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод».
Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що при вирішенні даної справи місцевий господарський суд керувався принципами правової визначеності та верховенства права, а  тому не ухвалював рішення врозріз з відповідними висновками Верховного Суду у справі №905/671/19, які стосувалися встановлення обставин проведення одного спільного сквіз-ауту Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», при цьому не посилався на преюдиційність встановлених в наведеному судовому рішенні обставин.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач у цій справі має право на отримання справедливої компенсації за примусово вилучені акції в процедурі обов`язкового продажу акцій за 1 акцію у розмірі 39,30 грн (54,30 грн-15 грн, що є фактично сплаченою в розрахунку за одну акцію), що дорівнює справедливій вартості однієї акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» та становить різницю між вартістю акцій, визначеною за майновим методом, та вартістю акцій, за якою відбувався викуп в процедурі сквіз-ауту та становить 15417390,00 грн (39,30 грн*392300 шт).
Слід зауважити також на тому, що невиправдана затримка у виплаті компенсації є порушенням ст.1 Першого протоколу (з урахуванням різниці у обставинах справи див. рішення ЄСПЛ у справах "Алмейда Гарретт, Машкареньяш Фалькао та інші проти Португалії" (ALMEIDA GARRETT, MASCARENHAS FALCAO AND OTHERS v. PORTUGAL від 11.01.2000, п.54, заяви №29813/96 та №30229/96), "Чайковська і інші проти Польщі" (CZAJKOWSKA AND OTHERS v. POLAND від 13.07.2010, п.60, заява №16651/05). 
Навіть якщо в той час, коли суд розглядає справу, частина компенсації вже була виплачена, затримка у виплаті компенсації в повному обсязі залишається проблематичною ("Чайковська і інші проти Польщі" (CZAJKOWSKA AND OTHERS v. POLAND, від 13.07.2010, п.62, заява №16651/05)).
Таким чином, якщо акціонер вважає, що його права були порушені (він не отримав такої справедливої компенсації), то суд має сприяти поновленню відповідного права в максимально короткі строки.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що акціонер є слабкою стороною у відносинах, які виникають при реалізації процедури сквіз-аут, тому відмова акціонеру у задоволенні вимог і вирішення спору по суті через обрання ним неправильного способу захисту була б надмірним формалізмом та штучним звуженням існуючих способів захисту порушеного права.
Водночас, щодо застосування за аналогією закону (ст. 8 Цивільного кодексу України, ч. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України) санкції у вигляді стягнення подвійної справедливої ціни, як це передбачено в ч.ч. 6, 7 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», слід зазначити наступне.
У розумінні положень ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
14.06.1994 було укладено Угоду про партнерство і співробітництво між Україною і Європейськими співтовариствами та їх державами-членами. Угода передбачала процес зближення існуючого та майбутнього законодавства України із законодавством співтовариства. Україна зобов`язалася вживати заходи для забезпечення того, щоб її законодавство поступово було приведено у відповідність із законодавством співтовариства.
21.03.2014 підписано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода). 
Ця Угода була ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII і є невід`ємною частиною українського законодавства. 
Відповідно до статті 480 Угоди додатки і протоколи до цієї Угоди є її невід`ємною частиною.
Додатком XXXIV до глави 13 “Законодавство про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит” розділу V “Економічне і галузеве співробітництво” Угоди передбачено, що Україна зобов`язується поступово наблизити своє законодавство до законодавства Європейського Союзу про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит у встановлені додатком терміни. У цьому додатку наведено й Директиву про поглинання. Відповідно до графіка, зазначеного у додатку, положення цієї Директиви повинні бути впроваджені протягом 4 років з дати набрання чинності цією Угодою. Таким чином, Україна відповідно до міжнародного договору взяла на себе зобов`язання з упровадження у своє законодавство положень Директиви про поглинання у строки, визначені в додатку XXXIV до Угоди.
Згідно з частиною третьою статті 249 Договору про заснування Європейської Спільноти директива є обов`язковою для кожної держави-члена, якій вона адресована, стосовно визначеного в ній результату, однак залишає державам вибір форми та засобів його досягнення. Директива покладає на держави-члени обов`язок видавати правові акти для досягнення результату, зазначеного в директиві (імплементувати директиву у внутрішнє законодавство). 
Отже, директиви не є актами, які безпосередньо регулюють відповідні відносини у державах-членах, таке регулювання запроваджується внаслідок імплементації директив у внутрішні правопорядки. 
Проте обов`язок України з імплементації Директиви про поглинання випливає не з Договору про заснування Європейської Спільноти, не з членства України в Європейському Союзі, а з ратифікованої  Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII   Угоди, яка встановлює певні міжнародні зобов`язання України.
Аналогічна правова позиція щодо застосування директиви  у подібних правовідносинах викладена в пунктах 7.10.-7.12 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 24.11.2020 у справі №  908/137/18.
Директива ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС не може вважатись ані частиною національного законодавства, ані міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а тому вказана Директива не є актом цивільного законодавства, а відтак врегулювання відносин в частині стягнення подвійної справедливої ціни не може бути здійснено на її підставі.
В свою чергу законодавством України не встановлена відповідальність у виді стягнення подвійної справедливої ціни акцій за неналежне виконання учасниками вимог Закону України «Про акціонерні товариства» чи Закону 1983-VIII при здійсненні процедури сквіз-аут.
За наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для застосування подвійної санкції.
Щодо належних відповідачів у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Верховним Судом у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 в подібних правовідносинах було, зокрема, досліджено питання щодо належного відповідача у справі.
Так, як зазначив суд касаційної інстанції, в процедурі сквіз-аут покупець (заявник публічної пропозиції) не визначає ціну, за якою викупляються акції, а остання формується з об`єктивних показників (ціни, за якою вчинялися правочини з акціями емітента протягом останніх 12 місяців) та оцінки ринкової вартості акцій, яка затверджується наглядовою радою.
Відтак, за висновками Верховного Суду, саме емітент та його наглядова рада відіграють ключову роль у визначенні ціни, за якою примусово викупляються акції у міноритарних акціонерів. 
Крім того, Верховний Суд вважає, що оскільки ознакою домінуючого контрольного пакету акцій є наявність повного контролю над товариством з боку мажоритарного акціонера (його афілійованих осіб чи осіб, що діють з ним спільно на підставі угоди), то позивач (колишній міноритарний акціонер) має право вибору щодо відповідача, адже вигоду від викупу акцій у міноритарних акціонерів отримує насамперед товариство, у якого суттєво знижуються витрати, а також мажоритарний акціонер, який отримує повний контроль над товариством. Верховний Суд також звертає увагу, що мажоритарний акціонер може не бути покупцем акцій у процедурі сквіз-аут. 
Так, Верховним Судом в цій постанові у справі №905/671/19 було зазначено про те, що 27.04.2018 компанія Metinvest B.V., Приватне акціонерне товариство «Фірма верхнього одягу «Фея» та компанії Barlenсo LTD уклали договір, у якому сторони визначили, що вони прямо володіють акціями Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у розмірі 94,60034%, 0,11842%, 0,28196% відповідно, та є афілійованими особами у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про акціонерні товариства», оскільки дві зі сторін договору перебувають під контролем компанії Metinvest B.V. Разом ці компанії володіли 95,00072% акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», що становило домінуючий контрольний пакет. 
Верховний суд вказав, що відсутні підстави вважати, що саме покупець, який просто формально діяв у правовідносинах від імені групи пов`язаних /афілійованих осіб, отримав вигоду від набуття акцій за заниженою ціною. Акціонерне товариство, яке діяло під домінуючим контролем мажоритарного акціонера, покупець та афілійовані з ним особи становлять по суті єдину економічну групу, їх інтереси збігаються. Більше того, оскільки законодавство передбачає можливість викупу акцій у процедурі сквіз-аут мажоритарним акціонером разом із групою міноритарних акціонерів (афілійованих з ним осіб чи таких, що діють на підставі угоди), то така можливість створює потенційне підґрунтя для зловживань, адже покупцем акцій може виступити номінальна особа, яка не має значних активів, чи «технічна» юридична особа (спеціально створена чи придбана для участі у процедурі), які потім будуть ліквідовані чи не матимуть достатніх активів для того, щоб відповідати за зобов`язаннями. 
За наведеного Верховний Суд зазначив про те, що обмеження міноритарного акціонера у праві звертатися з позовом про визначення суми компенсації виключно до покупця акцій істотно обмежить можливості захисту ним своїх прав.
Також, Верховний Суд у наведеній постанові звернув увагу, що покупець акцій позивача - компанія Barlenco Ltd, який вже не є власником акцій Приватного акціонерного товариства   «Авдіївський коксохімічний завод» та відчужив їх на користь компанії Metinvest B.V., є нерезидентом, не призначає представників для участі у судових процесах, що дало суду достатні підстави вважати, що компанія Barlenco Ltd, яка набула незначний пакет акцій лише перед початком процедури сквіз-аут була використана в процедурі сквіз-ауту мажоритарним акціонером - компанією Metinvest B.V., яка володіла 94,600034%, акцій як технічна юридична особа, що є достатньою підставою для застосування доктрини «підняття корпоративної завіси».
«Підняття корпоративної завіси» щодо емітента та акціонерів разом з їх афілійованими особами та особами, які діяли спільно відповідно до укладеної угоди (підхід до них як до єдиної особи, нехтування самостійною правосуб`єктністю), дозволить суду запобігти можливим зловживанням правом щодо міноритарних акціонерів, захистити їх як слабку сторону у відносинах з емітентом та мажоритарним акціонером.
Відповідно до практики ЄСПЛ «підняття корпоративної завіси» може відбуватися у випадках, коли учасник володіє значним пакетом акцій, який дозволяє йому одноосібно формувати волю юридичної особи, коли акціонер є активним, впливає на справи компанії, бере участь в оперативному управлінні (на відміну від акціонера, який не бере участі в управлінні компанією і лише очікує на дивіденди). Тобто, в усіх тих випадках, коли компанія та акціонер нерозривно пов`язані між собою (ідентифікуються як одне ціле) і було б їх штучним відокремленням (з урахуванням відмінностей в обставинах справи див. рішення ЄСПЛ у справі «Альберт і інші проти Угорщини» (ALBERT AND OTHERS v. HUNGARY від 07.07.2020, пункти 138-157, заява №5294/14), у справі «Лекіч проти Словенії» (LEKIC v. SLOVENIA від 11.12.2018, заява №36480/07).
Верховний Суд відхилив аргументи Приватного акціонерного товариства   «Авдіївський коксохімічний завод» про те, що позовні вимоги мають бути адресовані саме покупцю, та зазначив, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. 
Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина «підняття корпоративної завіси». 
Також схожі за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі 910/12591/18 та у постанові від 29.04.2022 у справі №905/830/21.
Отже, касаційний суд зазначив, що у справі №905/671/19 позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» - емітента акцій, яке Верховний Суд вважає належним відповідачем, адже, як стверджує позивач, саме завдяки неправомірним діям наглядової ради цього товариства була затверджена занижена (несправедлива) оцінка акцій.
Враховуючи наведене, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач правомірно звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», як емітенту акцій, та Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.» як мажоритарного акціонера.
Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, позивач визначив співвідповідачем  у даній справі фізичну особу, яка не має статусу підприємця, та є кінцевим бенефіціарним власником першого відповідача - гр. ОСОБА_2 .
У розумінні положень частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.
В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин    і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).
Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Частиною 6  статті 30 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.
За змістом статті 96-1 Цивільного Кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.
Справи, що виникають з корпоративних відносин - це, по-перше, спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), по-друге, спори між учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства та ґрунтуються на корпоративних правах, тобто на правах і правомочностях особи, передбачених законом і статутними документами, у зв`язку з наявністю у цієї особи частини в статутному фонді (майні) господарського товариства.
Таким чином, ознаками корпоративних прав є те, що суб`єктом цих прав є особа, яка має частку в статутному фонді (майні) товариства та набула правомочностей, передбачених законом та статутом товариства (організаційних та майнових).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення коштів внаслідок заниження ціни обов`язкового продажу акцій, який проведено на підставі публічної безвідкличної вимоги, що зумовлене заниженням ціни останньої, а також вимога про стягнення збитків у вигляді невиплачених дивідендів.
У даному випадку позивач не є учасником юридичної особи, не має на меті отримання акцій першого відповідача з метою участі в управлінні та діяльності цієї юридичної особи, натомість його вимоги спрямовані до відповідачів в тому числі і до гр. ОСОБА_2  (кінцевий бенефіціарний власник) саме як до боржників у зобов`язальних відносинах.
Корпоративна природа первинних правовідносин, які стали причиною виникнення спору, сама по собі не може автоматично відносити будь-які спори, позовні вимоги у яких обґрунтовані посилання на відповідні корпоративні відносини, до корпоративних спорів, що належать до юрисдикції господарських судів, без урахування суб`єктного складу спору та спрямованості позовних вимог (природи захищуваного права).
Коло учасників розглядуваної процедури "сквіз-аут" визначено ст.65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» (у відповідній редакції) і ОСОБА_2 до цих типів учасників не належить.
Господарським процесуальним кодексом України не передбачено розгляд спорів у справах, що виникають між фізичною особою та фізичною особою кінцевим бенефіціарним власником товариства.
Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України                    встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вирішення цього спору щодо вимог заявлених до гр. ОСОБА_2 має здійснюватися за нормами  Цивільного процесуального кодексу України.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів відсотків за користування чужими грошовими коштами, передбачених ст. 1214 Цивільного кодексу України та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, які нараховані на суму справедливої компенсації, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У відповідності до положень статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Розмір процентів за користування чужими коштами визначений в ст. 1048 Цивільного кодексу України, а саме: позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. 
Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
У спірних правовідносинах боржник вважається таким, що прострочив, якщо не виконав зобов`язання у строк, встановлений законом (ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства»).
Водночас, у даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовано розмір процентів, визначений на підставі ст. 1048 Цивільного кодексу України на рівні облікової ставки Національного банку України, адже обставинами справи не встановлено умов правомірного користування відповідачами належної позивачу суми компенсації за примусово вилучені акції, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.
За змістом положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих на суму компенсації інфляційних втрат суд зазначив, що за змістом ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України для сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції недостатньо лише факту виникнення грошового зобов`язання, а необхідним є також наявність  прострочення виконання грошового зобов`язання, наявність якого в даному випадку позивачем не доведено.
Водночас, колегія суддів не погоджується  з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні мотиви.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, цією нормою передбачено нарахування інфляційних втрат лише на грошове зобов`язання.
Стаття 625 входить до розділу I “Загальні положення про зобов`язання” книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1  ст. 612 Цивільного кодексу України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і  625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 
Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 07.02.2024 у справі №910/3831/22.
Як зазначено вище, за своєю правовою природою зазначені суми компенсації справедливої вартості акцій є неотриманим доходом, внаслідок недоплаченої  ціни товару (акцій) за правочином їх відчуження в процедурі сквіз-ауту.
Так як обов`язок щодо виплати позивачу вартості акцій виражений в грошових одиницях України та передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржників виконання цього обов`язку, вказане зобов`язання є грошовим.
Тобто правовідношення у зв`язку із примусовим викупом в процедурі сквіз ауту у міноритарного акціонера належних йому акцій на користь мажоритарного акціонера за несправедливою ринковою вартістю є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
При визначенні  моменту прострочення слід виходити з наступного.
У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Грошове зобов`язання з відшкодування компенсації за примусово вилучені акції виникло між сторонами із допущення порушення процедури викупу акцій, а не з рішення суду. 
За змістом ч. 9  ст. 65-2 Закону України “Про акціонерні товариства” заявник вимоги сплачує ціну акцій акціонерам шляхом перерахування грошових сум банківській установі, в якій заявником вимоги відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу), бенефіціарами якого є акціонери, у яких придбаваються акції (їхні спадкоємці або правонаступники, або інші особи, які відповідно до законодавства мають право на отримання коштів). Заявник вимоги відкриває такий рахунок умовного зберігання (ескроу) не пізніше дати надсилання публічної безвідкличної вимоги.
З огляду на обставини, які встановлені вище, а саме те, що кошти є ціною товару (акцій) за правочином їх відчуження в процедурі сквіз-ауту, то й отримати вказані кошти позивач мав право, в тому числі, у день списання з його рахунку акцій товариства (18.05.2018), що є відліком моменту прострочення грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а саме з наступного дня – з 19.05.2018.
Здійснивши відповідний  перерахунок  інфляційних втрат на вищенаведені  правомірно заявлені суми компенсації позивачу вартості акцій за заявлені періоди прострочення (з 19.05.2018 до 22.08.2023), колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню з відповідачів підлягають інфляційні витрати у сумі 9 874 462,83 грн.
Розрахунок інфляційних втрат за період з 19.05.2018 до 22.08.2023 здійснений наступним чином: сума заборгованості * ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
IIc (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) = 1.64047565.
15 417 390,00 x 1.64047565 - 15 417 390,00 = 9 874 462,83 грн.
Щодо стягнення дивідендів за 2017 рік, судова колегія зазначає наступне.
Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що статутний капітал Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у розмірі 343310000 грн поділений на 195062500 шт простих іменних акцій, номінальною вартістю 1,76 грн.
Обставинами вище також було встановлено, що згідно виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 18.05.2018 ОСОБА_1 володів простими акціями ПрАТ «АКХЗ» у кількості 392300 шт.
Сторонами спору не заперечується, що 27.04.2018 відбулись річні Загальні збори акціонерів Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод». Серед питань, включених до порядку денного Загальних зборів, значились питання щодо розподілу прибутку за результатами роботи товариства у 2017 році (п. 6) та попереднє надання згоди на вчинення значних правочинів, в тому числі щодо яких є заінтересованість (п. 8).
У відповідності до п. 6 Протоколу річних Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» від 27.04.2018 №25 простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у річних Загальних зборах Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» та є власниками голосуючих з цього питання акцій, згідно зі ст. 42 Закону України «Про акціонерні товариства» прийнято рішення:
- п.п. 6.1 «…. 2300000000 грн направити на виплату дивідендів акціонерам «Авдіївський коксохімічний завод» (11,791092599 грн на 1 просту акцію)…».
- п.п. 6.2 «Визначити, що дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, порядок (у тому числі, валюту виплати дивідендів акціонерам-нерезидентам) та строк їх виплати встановлює Наглядова рада Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»».
- п.п. 6.3 «Встановити, що виплата дивідендів щодо всього випуску акцій Товариства повинна здійснюватись безпосередньо акціонерам Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод».
Суд апеляційної інстанції також вважає обґрунтованими посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду, в якій питання справедливості визначення ринкової ціни акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» в процедурі примусового викупу акцій та факту виплати дивідендів за 2017 рік вже досліджувалися, а саме у справі №905/1926/18 (постанова від 17.03.2021), в якій суд касаційної інстанції, зокрема, встановив наступні обставини:
« 5.34. Наглядова рада Товариства знала, що відповідно до даних річної фінансової звітності Товариства за 2017 рік (а. с. 22-31, т. 1) його власний капітал (чисті активи) складав більше 24 млрд. грн (що за розрахунком позивача становить 54,97 грн із розрахунку на одну акцію), нерозподілений прибуток - більше 7 млрд. грн (36,41 грн - на одну акцію). Більш того, ці дані про активи Товариства містилися у Звіті про оцінку, з яким були ознайомлені члени наглядової ради перед затвердженням ринкової вартості акцій Товариства. За твердженням позивача, не спростованим відповідачем 1, лише дивіденди за 2017 рік, які були виплачені у 2018 році через декілька місяців після викупу його акцій, склали 11,79 грн на акцію…».
Як зазначалося вище, 18.05.2018, тобто вже прийняття першим відповідачем рішення про виплату дивідендів, з рахунку позивача в цінних паперах були списані акції підприємства та переведені на рахунок в цінних паперах за №300517-СY20003532 Компанії «BARLENCO LTD», відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк», відповідно до заявленої компанією Публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» від 05.05.2018.
Водночас, незважаючи на прийняте Загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» рішення про виплату дивідендів акціонерам «Авдіївський коксохімічний завод», дивіденди станом на час вирішення спору, не виплачені. 
Іншого відповідачами не доведено.
Відповідно до «Повідомлення про виникнення особливої інформації емітента» від 05.07.2018 за підписом генерального директора Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» Магомедова М.С. датою початку виплати дивідендів (на підставі протоколу №25 від 27.04.2018) є 23.07.2018, датою закінчення строку виплати дивідендів є 27.10.2018 (включно). 
Вказане повідомлення розміщене на офіційному сайті відповідача-1 за наступним посиланням: https://akhz.metinvestholding.com/ua/about/info.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).
За приписами ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів), пропорційне частці кожного з учасників, мають особи, які є учасниками товариства на початку строку виплати дивідендів.
Відповідно до частини 1 ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосується акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів.
Статтею 30 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі прийняття загальними зборами рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абзацом першим цієї частини, виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами.
Вказане дає підстави для висновку про те, що у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.
Сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, «законне очікування», що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України» (п. 166).
Також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/11316/17, від 28.11.2019 у справі № 910/4040/19.
Враховуючи вищенаведене та з огляду на те, що незважаючи на прийняте рішення загальних зборів першого відповідача про виплату дивідендів акціонерам «Авдіївський коксохімічний завод», їх несплату позивачу, у тому числі у зв`язку з примусовим викупом акцій товариства в останнього, судова колегія, перевіривши розрахунок такої заборгованості,  погоджується з висновком місцевого господарського суду  про те, що ОСОБА_1 як власник примусово вилучених акцій (392300 шт*11,791092599грн) за результатами роботи Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» у 2017 році мав отримати дивіденди у розмірі 4625645,63 грн.
Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.
У розумінні положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути і рішення загальних зборів про виплату дивідендів.
З огляду на наведене, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, й факту прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.
Отже, правовідносини, в яких товариство у разі прийняття рішення загальними зборами про виплату акціонеру дивідендів, зобов`язане здійснити таку виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому до цих правовідносин мають застосовуватися положення ст. 625 Цивільного кодексу України.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, а також здійснений судом першої інстанції розрахунок, суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок позивача є арифметично неправильним, натомість за період з 27.10.2018 по 22.08.2023, нарахованих на суму дивідендів у розмірі 4625645,63 грн, відповідний розмір інфляційних втрат становить 2748263,15 грн, про що правильно зазначено судом першої інстанції.
Враховуючи зазначене у сукупності, з огляду на доведеність матеріалами справи факту заниження вартості примусово вилучених акцій, що свідчить про порушення процедури їх викупу, наявність правових підстав для нарахування інфляційних втрат на суму компенсації за примусово вилучені акції, а також стягнення дивідендів та нарахованих сум інфляційних витрат, судова колегія дійшла висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» та Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.») на користь ОСОБА_1  компенсацію за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» в розмірі 15   417 390,00грн, інфляційні втрати нараховані на суму компенсації за примусово вилучені акції на суму 9   874   462,83грн, збитки за неотримані дивіденди в розмірі 4 625 645,63грн та інфляційні втрати нараховані на збитки за неотримані дивіденди в розмірі 2 748 263,15грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги першого відповідача не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування, натомість доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та є підставою для його часткового скасування.
З огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму компенсації за примусово вилучені акції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 слід скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 9   874 462,83 грн, нарахованих на суму компенсації за примусово вилучені акції та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги; здійснити перерозподіл судових витрат за подання позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам; в іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 слід залишити без змін.
У відповідності до статті 129 витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивача покладаються на відповідачів порівну пропорційно задоволеним вимогам в суді першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (вх. 625 Д) на рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. 791 Д) на рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі № 905/1165/23 задовольнити частково.
Рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 874 462,83 грн, нарахованих на суму компенсації за примусово вилучені акції.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.
Здійснити перерозподіл судових витрат за подання позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам.
В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2024 у справі №905/1165/23 - залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ідентифікаційний код 00191075) та Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.») (номер в торговельному реєстрі Торгової палати Нідерландів: 24321697, місцезнаходження: Zuidplein 216, Amsterdam, The Netherlands, 1077XV (Зюйдплейн 216, Амстердам, Королівство Нідерланди) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» в розмірі 15 417 390,00грн, інфляційні втрати нараховані на суму компенсації за примусово вилучені акції на суму 9   874   462,83грн, збитки за неотримані дивіденди в розмірі 4 625 645,63грн та інфляційні втрати нараховані на збитки за неотримані дивіденди в розмірі 2 748 263,15грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ідентифікаційний код 00191075) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 173   601,12грн.
Стягнути з Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.») (номер в торговельному реєстрі Торгової палати Нідерландів: 24321697, місцезнаходження: Zuidplein 216, Amsterdam, The Netherlands, 1077XV (Зюйдплейн 216, Амстердам, Королівство Нідерланди) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 173   601,12грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на підставі п. 1 ч. 1    ст. 231 Господарського процесуального кодексу України».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ідентифікаційний код 00191075) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 88 862,96грн.
Стягнути з Private Limited Liability Company Metinvest B.V. (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.») (номер в торговельному реєстрі Торгової палати Нідерландів: 24321697, місцезнаходження: Zuidplein 216, Amsterdam, The Netherlands, 1077XV (Зюйдплейн 216, Амстердам, Королівство Нідерланди) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 88 862,96грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено   07.06.2024 

Головуючий суддя                                                                     Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко