Справа № 127/32540/23
Провадження № 22-ц/801/779/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року	Справа № 127/32540/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г., 
суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, 

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини. Зазначає, що між сторонами 10.06.2022 року було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З червня 2023 року вона з дитиною проживає окремо від відповідача, не працює, оскільки доглядає за дитиною, а ОСОБА_2 добровільно коштів на її утримання не надає. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.10.2023 року і до досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд не врахував, що він уже несе витрати на утримання сина, ніколи не відмовлявся утримувати сім?ю, однак на даний час не може проживати разом з дружиною та сином, оскільки проходить військову службу, а також має витрати на власні потреби, пов`язані з проходженням військової служби; матеріали справи не містять доказів, того, що він відмовляється утримувати сім?ю. 
Позивачка відзив на апеляційну скаргу не надала. 
Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року вказаним вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2022 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . У вказаному шлюбі народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.12.2022 року.
Позивачка не працює, через догляд за дитиною, у зв`язку з цим має потребу в матеріальній допомозі, яку відповідач у добровільному порядку дружині не надає. 
Стягуючи аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх доходів, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідач є працездатним, добровільно такої допомоги не надає, проте має можливість надавати матеріальну допомогу в такому розмірі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви. 
 Щодо вирішення судом першої інстанції цієї справи по суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 у апеляційній скарзі не навів аргументів на спростування заявлених позовних вимог.
Так, частинами другою, четвертою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини першої статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
 Таким чином, з аналізу зазначених норм закону вбачається, що стягнення з відповідача коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку можливе незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Подання суду доказів того що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині до досягнення дитиною трирічного віку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач доводиться батьком ОСОБА_2 , який знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_4 , яка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-х років.
Позивач не працює, натомість відповідач, який працездатний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, у добровільному порядку такої допомоги на утримання позивача не надає.
У зв`язку з наведеними обставинами та враховуючи вище наведені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною 3-х річного віку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції належним чином встановив обставини, що мають значення по справі, а доводи апеляційної скарги з цього приводу, є безпідставними. 
Визначаючи розмір аліментів, суд правильно виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням матеріального стану відповідача, знаходження його у працездатному віці та можливості надавати допомогу у такому розмірі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позовних вимог через надання коштів на утримання дружини ним у добровільному порядку, є безпідставними, оскільки документально не підтверджені. 
Відповідно до змісту ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до змісту ст. ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. 
Відповідно до ч.2 ст.78  ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.  Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На спростування позовних вимог дружини ОСОБА_2 не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що він надавав їй матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку.
Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин, положень ЦК України та ЦПК України, судової практики судів касаційної інстанції, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, що передбачені статтею 376 ЦПК України, в якості підстав для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати понесенні у зв`язку з розглядом справи в суд і апеляційної інстанції залишити за відповідачем. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького  міського  суду   Вінницької  області  від 21  грудня  2023  року, залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної залишити за відповідачем. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                         С. Г. Копаничук 
судді:                                                                   С. К. Медвецький
                                                                     В. В. Оніщук