ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2024 року
м. Київ
справа № 185/5597/15-ц (провадження № 6/185/346/23)
провадження № 61-15305св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В., 
учасники справи:
заявник (боржник) - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області (надалі Одеської області) Матвійчук Наталія Євгеніївна ,
стягувач - Державна судова адміністрація України,
заінтересована особа - головний державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) Вітріченко Ігор Андрійович,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області (надалі Одеської області) Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року у складі судді Шаповалової І. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у складі колегії суддів Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
У березні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області (надалі Одеської області) Матвійчук Н. Є. (далі - приватний виконавець Матвійчук Н. Є.) через систему «Електронний суд», стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт»), боржник - ОСОБА_2 , звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від  15  березня 2023 року у задоволенні подання приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа відмовив.
Не погодившись з ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, приватний виконавець Матвійчук Н. Є. оскаржила її в апеляційному порядку.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Матвійчук Н. Є. залишив без задоволення. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року залишив без змін. Стягнув з приватного виконавця Матвійчук Н. Є. на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн за звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, сплату якого Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2023 року відстрочив до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.
04 серпня 2023 року приватний виконавець Матвійчук Н. Є. через систему «Електронний суд», стягувач - Державна судова адміністрація України (далі - ДСА України), заінтересована особа - головний державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) Вітріченко І. А. (далі - головний державний виконавець Вітріченко І. А.), звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Заяву мотивовано тим, що 19 травня 2023 року повноваження приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. припинилися у зв`язку зі зміною виконавчого округу на виконавчий округ Одеської області.
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. не є боржником у справі № 185/5597/15-ц відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, у зв`язку з чим обов`язок боржника у вказаній справі відсутній, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на підставі частини другої статті 432 ЦПК України.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 08 серпня 2023 року заяву приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернув без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що до заяви не додано належних доказів надіслання (надання) саме такої заяви з додатками іншим учасникам справи (провадження), зокрема учасникам судового провадження ОСОБА_2 , ТОВ «Глобал Спліт», приватному виконавцю Матвійчук Н. Є., що передбачено частиною другою статті 183 ЦПК України.
Не погодившись з вказаною ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року, приватний виконавець Матвійчук Н. Є. оскаржила її в апеляційному порядку.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Матвійчук Н. Є. залишив без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року залишив без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що боржник ОСОБА_1 при поданні заяви до суду не надіслала її копії іншим учасникам судового провадження, що відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України є підставою для повернення такої  заяви, про що й зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2023 року, приватний виконавець Матвійчук Н. Є. просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що вимоги частини другої статті 183 ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки заяви (клопотання, заперечення), подані до суду відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» містить окремий процесуальний режим розгляду справ. 
У спірному випадку, вирішивши питання про повернення скарги без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, помилково застосував положення статті 183 ЦПК України, замість застосування загальних положень, що регулюють прийняття скарги до розгляду.
Також приватний виконавець Матвійчук Н. Є. вказує, що ОСОБА_2 та ТОВ «Глобал Спліт» не є сторонами виконавчого провадження про стягнення з Матвійчук Н. Є. на користь ДСА України судового збору, тому остання не зобов`язана надсилати їм копії заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 02 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали цивільної справи 
з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 05 березня 2024 року справу призначив до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у березні 2023 року приватний виконавець Матвійчук Н. Є., стягувач - ТОВ «Глобал Спліт», боржник - ОСОБА_2 , звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від  15  березня 2023 року у задоволенні подання приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа відмовив.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Матвійчук Н. Є. залишив без задоволення. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року залишив без змін. Стягнув з приватного виконавця Матвійчук Н. Є. на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн за звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, сплату якого Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2023 року відстрочив до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.
20 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист № 185/5597/15-ц про стягнення з Матвійчук Н. Є. на користь держави судового збору у розмірі 536,80 грн, на виконання якого головний державний виконавець Вітріченко І. А. 31 липня 2023 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.
У серпні 2023 року приватний виконавець Матвійчук Н. Є., стягувач - ДСА України, заінтересована особа - головний державний виконавець Вітріченко І. А., звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 08 серпня 2023 року заяву приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернув без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Матвійчук Н. Є. залишив без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року залишив без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, а й до національних судів.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, заява № 39843/98; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін апеляційним судом, заяву приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернуто без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.
Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що боржник ОСОБА_1 при поданні заяви до суду не надіслала її копії іншим учасникам судового провадження, а саме ОСОБА_2 та ТОВ «Глобал Спліт».
Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з частинами другою, четвертою статті 183 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення  до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню)  письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Частиною першою статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню) визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.
За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.
За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є ДСА України.
Отже, процесуальний статус ДСА України як сторони виконавчого провадження (стягувача) у спірних правовідносинах прямо визначений положеннями законодавства.
Оскільки виконання судових рішень є однією зі стадій судового процесу, яка (стадія) може мати інший склад учасників спірних правовідносин порівняно зі складом учасників цієї справи у позовному провадженні, сторонам виконавчого провадження має бути забезпечено дотримання загальних засад процесуального законодавства.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 910/6186/23.
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) зазначено, що «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Відповідно до частин першої та восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (далі - ЄСІТС).
Реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.
Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вказано вище, на виконанні у головного державного виконавця Вітріченка І. А. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа від 20 червня 2023 року № 185/5597/15-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з приватного виконавця Матвійчук Н. Є. на користь держави судового збору 536,80 грн. Стягувачем є ДСА України. 
З матеріалів справи відомо, що приватний виконавець Матвійчук Н. Є., ДСА України та головний державний виконавець Вітріченко І. А. мають зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС.
Приватний виконавець Матвійчук Н. Є. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 20 червня 2023 року у справі № 185/5597/15-ц, регулювання якого встановлено розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».
До заяви приватний виконавець Матвійчук Н. Є. додала докази надіслання вказаної заяви через систему «Електронний суд» стягувачу ДСА України та заінтересованій особі Другому Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), що підтверджується квитанціями № № 199766, 199767 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС від 04 серпня 2023 року (а. с. 18, 19, т. 3). 
Отже, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про повернення заяви приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що заявник не надіслала копії цієї заяви ТОВ «Глобал Спліт» та ОСОБА_2 , є помилковим, оскільки згадані особи не є сторонами виконавчого провадження про стягнення з приватного виконавця Матвійчук Н. Є. на користь держави судового збору у розмірі 536,80 грн. 
Крім того, у суду першої інстанції не було підстав повертати заяву приватного виконавця Матвійчук Н. Є. без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки заявник зареєструвала електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС та зверталась до суду через систему «Електронний суд». Апеляційний суд не виправив помилки, допущеної судом першої інстанції,  що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Водночас колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61?15520св20), з таких  підстав.
У вказаній справі Верховний Суд виснував, що відповідно до розділу VII ЦПК України «судовий контроль за виконанням судових рішень - це окремий вид судового провадження, який передбачає окремий процесуальний режим розгляду справи. Дії щодо направлення процесуальних документів вчиняє суд. Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють процесуальні відносини справ за скаргами на дії чи бездіяльність державного виконавця, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
Натомість спірні процесуальні відносини регулюються розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», тому правовідносини не є подібними.
Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь?якого рішення суду втрачає сенс. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про повернення без розгляду заяви  приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, під час виконання виконавчого листа про стягнення судового збору з приватного виконавця Матвійчук Н. Є., оскільки ТОВ «Глобал Спліт» та ОСОБА_2 не є учасниками виконавчого провадження про стягнення судового збору з приватного виконавця Матвійчук Н. Є.
Слід зазначити, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги приватного виконавця Матвійчук Н. Є. щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржених судових рішень.
Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не можуть вважатися законними та обґрунтованими, що є підставою для їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а тому касаційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області (надалі Одеської області) Матвійчук Наталії Євгеніївни задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                          І. М. Фаловська
Судді                                                                                    В. М. Ігнатенко
                                                                                             С. О. Карпенко
                                                                                             А. С. Олійник
                                                                                         В. В. Сердюк