Головуючий І інстанції: В.О. Павлічек

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 р. 	Справа № 480/11427/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2023, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021,  по справі № 480/11427/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                     
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   (далі – відповідач 1,   ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі –  відповідач 2,  ГУ ПФУ в Донецькій області) в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 10.10.2023 № 183450027571 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву від 03.10.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. «а» ч. 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зарахувавши до її страхового (загального) стажу період навчання в Сумському обласному центрі Мінстата України згідно з дипломом № 001784 від 29.05.1995 за період з 01.09.1993 по 29.05.1995.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 03.10.2023 вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №1. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 10.10.2023 № 183450027571 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, з посиланням на п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку. Крім того, вказує, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання в Сумському обласному центрі Мінстата України згідно з дипломом № 001784 від 29.05.1995. Позивачка не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує її права.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.10.2023 року №183450027571 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3,м. Слов`янськ, Донецька область,84122, код ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 03.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).
Не погодившись з вказаним рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 480/11427/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, на момент звернення ОСОБА_1 до органів Фонду та прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії, норми Закону № 1058 не визнавались такими, що не відповідають положенням Конституції України (неконституційними), є чинними у відповідній редакції та повинні бути враховані Головним управлінням.
Окрім того, просить звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 пункту 16 розділу XV “Прикінцеві положення" Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Вказує, що положення Закону України “Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Тобто, вказує, що пенсія відповідно до положення статті 13 Закону № 1788 може бути призначене виключно в тих випадках коли це ніяким чином не суперечить положенням Закону 1058, наприклад, коли людина вже мала право на пенсію відповідно до статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення" до вступу в силу Закону № 1058. Тобто, з огляду на наведене, вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.10.2023 року №183450027571, Головне управління діяло на підставі та в межах своїх повноважень, у спосіб, що передбачений приписами чинного законодавства.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка 03.10.2023 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 (а.с. 57 (зворотній бік).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 10.10.2023 року № 183450027571 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявниці на дату звернення становить 45 років. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявниці становить 33 роки 10 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 становить 12 років 03 місяці 02 дні. (а.с. 16, 62-63).
Крім того, в даному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зарахований період навчання згідно диплому №« 001784 від 29.05.1995 р., з 01.09.1993 по 29.05.1995, оскільки в дипломі ім`я російською мовою " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ".
Не погодившись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивачка звернулася з даною позовною заявою до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова  ГУ ПФУ в Донецькій області в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 45 років, мала страховий стаж 33 роки 10 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 12 років 03 місяці 02 дні, пенсії на пільгових умовах за віком, визначеного п. 1 ч. 2 статті 114 Закону №1058-ІV, з посиланням недосягнення нею пенсійного віку, є протиправною. 
Отже, з урахуванням зазначеного, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.10.2023 року №183450027571 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Обираючи ефективний спосіб захисту, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас, у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.08.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) розділом XIVІ, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".
За приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно п. а ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213- VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Законом № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (далі - Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік - у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року по справі № 360/3611/20 (провадження № 11-209заі21).
З матеріалів справи, а саме з оскаржуваного рішення, вбачається, що вік позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії становить 45 років, страховий стаж становить 33 роки 10 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 становить 12 років 03 місяці 02 дні (а.с. 16).
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 45 років, мала страховий стаж 33 роки 10 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 12 років 03 місяці 02 дні, пенсії на пільгових умовах за віком, визначеного п. 1 ч. 2 статті 114 Закону №1058-ІV, з посиланням недосягнення нею пенсійного віку, є протиправною.
Отже, суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.10.2023 року №183450027571 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 480/11427/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко