Справа № 154/3854/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/468/24  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, – Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі – Держгеокадастр) звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 560/5133/21, що набрало законної сили, ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року за № 104-к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з 01 квітня 2021 року, стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2021 року по 25 серпня 2021 року в розмірі 63 942,06 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
На виконання ухваленого рішення суду та на підставі наказу від 28 серпня 2021 року за № 682-к ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, 18 травня 2022 року проведено оплату безспірного списання військового збору із середньої заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 743,82 грн та оплату безспірного списання ПДФО у розмірі 8 925,79 грн.
31 травня 2022 року Державною казначейською службою України проведено оплату безспірного списання середнього заробітку ОСОБА_2 у розмірі 39 918,11грн, 28 липня 2022 року проведено оплату на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн та правничої допомоги у розмірі 3 000 грн.
Остаточну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за основним зобов`язанням здійснено 31 травня 2022 року. Ці кошти були стягнуті із загального фонду коштів, передбачених на оплату праці та КЕКВ 2800 «Інші видатки» з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.
Позивач також зазначав, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику за час вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у порядку регресу 69 942,06 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення працівника, а також 2 600 грн судового збору.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року у цій справі позов задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 69 942,06 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення працівника.
Стягнуто з відповідача в користь позивача 2 600 грн судового збору.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кухарука І. М. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Позивач та третя особа на стороні позивача подали відзиви на апеляційну скаргу відповідача, в яких зазначили, що, на їх думку, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просили суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Судом за матеріалами справи установлено, що на підставі наказу голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Василенка В. М. від 31 березня 2021 року за № 104-к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області як юридичної особи публічного права. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2021 року № 301 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» та відмінене рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком, у тому числі рішення щодо ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 560/5133/21, що набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області задоволено частково.
Ухвалено визнати протиправним та скасовати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року № 104-к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з 01 квітня 2021 року. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2021 року по 25 серпня 2021 року в розмірі 63 942,06 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн (т. 1, а. с. 12-16).
На виконання постановленого судового рішення ОСОБА_2 на підставі наказу від 28 серпня 2021 року за № 682-к поновлено на посаді начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, 18 травня 2022 року проведено оплату безспірного списання військового збору із середньої заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 743,82 грн та оплату безспірного списання ПДФО у розмірі 8 925,79 грн. 31 травня 2022 року Державною казначейською службою України проведено оплату безспірного списання середнього заробітку ОСОБА_2 у розмірі 39 918,11 грн, а 28 липня 2022 року проведено оплату моральної шкоди у розмірі 3 000 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн (т. 1, а. с. 19-24).
Остаточну виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за основним зобов`язанням здійснено 31 травня 2022 року.
Зазначені кошти були стягнуті із загального фонду коштів, передбачених на оплату праці та КЕКВ 2800 «Інші видатки» з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.
Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 статті 82 ЦПК України).
Преюдиція передбачає звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області встановлено, що визначена законодавцем можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов?язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 замість ліквідованих головних управлінь Держгеокадастру повинні були бути утворені територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру як структурні підрозділи апарату зазначеної служби, суд першої інстанції дійшов висновку, що механізм, який став передумовою для звільнення позивачки ОСОБА_2 із займаної посади у дійсності являв собою не ліквідацію, а саме реорганізацію системи вказаних органів. Крім того у зв?язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України відповідних постанов, якими було відмінено ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і фактично повернуто їх правовий статус у первісний стан, відсутні правові підстави для припинення юридичних осіб публічного права, тому відповідно також відсутні і правові підстави для звільнення посадових осіб територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у зв?язку з їх ліквідацією. 
Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Водночас спір щодо відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, має вирішуватися із застосуванням норм трудового законодавства.
Відповідно до статті 237 КЗпП України cуд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частини 1, 2 статті 130 КЗпП України).
У пункті 13 своєї постанови № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками» та у пункті 33 своєї постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз?яснено, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.
Згідно з частиною 4 статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
Зайве витрачання коштів державної бюджетної наукової установи призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, що визначені статтею 7 Бюджетного кодексу України.
Згідно з частинами 3, 4 статті 233 КЗпП України, що регулює строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.  Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.
У пункті 33 своєї постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз?яснив, що з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержувати вимог статей 138 (п. 8), 237 КЗпП про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведені на іншу роботу, невиконання рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону (абзаци 1-3 пункту 33 постанови).
Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову (абзац 3 пункту 20 постанови Пленуму Верхового Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»).
Як встановлено судом першої інстанції, факт незаконного звільнення ОСОБА_2 з посади начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили та яке виконане Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області у повному обсязі.
Отже, судом встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_1 , який займаючи посаду голови комісії з ліквідації, підписав наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року № 104-к «Про звільнення ОСОБА_2 », в зв?язку з чим Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру була заподіяна матеріальна шкода внаслідок виплати в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не проведено службове розслідування, яким можливо б було встановити чи був відповідач винний у незаконному звільненні працівника, чи є причинний зв`язок між завданням позивачу збитків та будь якими протиправними діями відповідача, оскільки зазначені обставини встановлені рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 560/5133/21. 
Таким чином,  ОСОБА_1 , як службова особа, яка видала наказ про звільнення працівника, який у подальшому визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про задоволення позову позивача про відшкодування шкоди в порядку регресу, які стягнуто судовим рішенням з позивача та сплачено в користь звільненого працівника.
Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та в основному направлені на переоцінку доказів і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді