ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/10095/23                        Головуючий суддя І інстанції Лук`яненко С. А.
Провадження № 33/818/292/24                Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2024 року                                                        м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,
за участі :
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника        - Пятахи Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судці Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -
у с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,,
- визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Постановою встановлено, що 09.10.2023 року о 00 годині 50 хв. в с.Мала Рогань, вул.Лєрмонтова 6.4 Харківського району Харківської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з бетонним блоком, який знаходився попереду, чим порушив вимоги п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10а Правил дорожнього руху України.
В своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були порушені його права, судовий розгляд було проведено без участі сторін.
Також вказує на невідомий відеозапис, який було долучено до матеріалів справи в якості доказу, при цьому відсутня дата запису, найменування технічного засобу, назва номер носія. Відсутні відомості про процесуальний порядок долучення відеозапису.
На відео вбачається криша якогось автомобіля в темряві, марка модель номерний знак розгледіти неможливо.
Обидва долучені до матеріалів справи протоколи про адміністративне правопорушення серії ААД №012731 та серії ААД №012732 - складені із порушенням вищенаведених положень чинного законодавства, а отже не можуть вважатися джерелом доказів у справі про вчинення мною адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП, оскільки:
1)в порушення вимог п, 11 Інструкції, не містять відмітки про ознайомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про роз ’яснення їй прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП',
2)в порушення вимог п. 9 Інструкції до протоколу серії ААД №012731 не долучено жодного доказу вчинення правопорушення, про що свідчить незаповнена графа «до протоколу додається:
», а отже, зі змісту даного протоколу вбачається, що докази вчинення правопорушення поліцейськими не зібрано та до матеріалів справи не долучено; жодні відеозаписи на підтвердження факту вчинення правопорушень не записувалися та до матеріалів справи не долучалися;
3)в порушення вимог п. 10 Інструкції до жодного зі складених протоколів не долучено докази заподіяння матеріальної шкоди внаслідок вчинення адміністративного правопорушення;
4)в порушення вимог п. 12 Інструкції в жодному зі складених протоколів не зазначені свідки та потерпілі, їх ПІБ та підписи, що, в свою чергу, свідчить про відсутність свідків вчинення правопорушення та потерпілих як на момент складання протоколів, так і на момент їх вчинення;
5)в порушення вимог п. 15 Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №012731 не долучені пояснення потерпілих, свідків, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення.
Щодо «письмових пояснень свідків» варто підкреслити, що ані у протоколі серії ААД №012731 та серії ААД №012732 свідки вчинення адміністративного правопорушення не зазначені.
При цьому, варто підкреслити, що долучені працівниками поліції у якості доказів пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути визнані належними та допустимим доказами вчинення адміністративного правопорушення, оскільки:
у протоколах серії ААД №012731 та серії ААД №012732 дані особи, як свідки, не зазначені; судом першої інстанції свідки не викликалися та не надавали своїх пояснень у розумінні положень статті 272 КУпАП;
обидва письмові пояснення записані власноруч інспектором поліції СРПП; по суті пояснень - «свідок» ОСОБА_3 обставин вчинення правопорушень не бачив, в
момент вчинення спав і нічого не чув, хто був за кермом автомобіля також не знає; по суті пояснень - «свідок» ОСОБА_2 чув «хлопок» о 01.30, у той час, як згідно даних протоколу, подія мала місце о 00.50; за невідомою (згідно пояснень) адресою на автомобілі невідомої моделі, марки та номерного знаку.
.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 12.1, 13.1, 2. 10 а.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушеннь, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 4-5) вбачається, що 09.10.2023 року о 00 годині 50 хв. в с.Мала Рогань, вул.Лєрмонтова 6.4 Харківського району Харківської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з бетонним блоком, який знаходився попереду, чим порушив вимоги п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10а Правил дорожнього руху України
ОСОБА_1 від ознайомлення з протоколами та схемою ДТП відмовився.
З протоколів про адміністративне правопорушення та зібраних доказів у справі вбачається, що саме з вини ОСОБА_1 було вчинено ДТП, який в подальшому залишив місце ДТП.
Вказані протоколи складені уповноваженою державою особою за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.
Після складення протоколів, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 змінив свою позицію, заявив що фактично він здійснив наїзд на бетонний блок, а потім залишив місце ДТП, проте пошкодження отримав виключно його автомобіль і згодом він все ж повернувся на місце ДТП.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою позицію знову змінив та вказує, що він взагалі не причетний до ДТП, матеріальна шкода нікому не завдана, докази у справі недопустимі, свідки відсутні, його вина не доведена
Проте такі твердження апелянта, повністю спростовані як за результатом судового розгляду в суді першої інстанції так і апеляційним судом.
У справі міститься схема місця ДТП (арк.6), з відомостями якої ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись.
Поряд з цим, слід зауважити, що будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав цю схему ОСОБА_1 не подавав. Також ОСОБА_1 не надавав зауважень щодо складеної схеми, ані працівникам поліції, ані будь-якій іншій особі, про що свідчить їх відсутність в матеріалах цієї справи.
У своїх поясненнях працівникам поліції зазначив, що автомобілем не керував, знаходився на пасажирському місці, після події пішов додому, хто перебував за кермом йому не відомо, тілесні ушкодження не отримав, визвав евакуатор забрати його авто з місця ДТП.
Проте вказані пояснення повністю спростовуються відомостями, що зафіксовані на відеозаписі, з якого вбачається рух транспортного засобу, потім транспортний засіб потрапляє в ДТП, в`їжджає в бетонний блок, з водійського місця автомобіля виходить чоловік у спортивному костюмі сірого кольору, оглядає автомобіль та залишає місце ДТП.
Таким чином в автомобілі знаходилася одна особа – водій, при цьому ОСОБА_1 пояснював про наявність двох осіб, що не відповідає дійсності.
Більш того, свідок ОСОБА_2 пояснив, що за кермом сидів ОСОБА_1 .
На фотографіях, які містяться в матеріалах справи, зафіксовано завдану шкоду транспортному засобу, а також бетонний блок було пошкоджено.
Не зазначення у графі протоколу свідки – прізвищ, не є суттєвим недоліком складених протоколів, оскільки свідки були опитані, їх пояснення знаходяться у матеріалах справи.
Таким чином, з огляду на вказане, зібраними доказами в повній мірі підтверджується факт перебування ОСОБА_1 за кермом у день події, порушення Правил дорожнього руху , вчинення ним ДТП та залишення місця ДТП.
Підтверджується зібраними доказами і факт завдання шкоди автомобілю і бетонному блоку, з яким відбулося зіткнення.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
У відповідності до п. 13.1. Правил дорожнього руху, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Згідно з п.2.10 а Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди.
Вказаних Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не дотримався.
Твердження ОСОБА_1 про недопустимість відеозапису як доказу, не приймається апеляційним судом, оскільки доказом у справі можуть бути будь які відомості, отриманні законним шляхом та відповідно які мають відношення до предмету розгляду справи.
Сторони не заперечували під час судового засідання, проти того, що на відео дійсно зафіксовано ДТП за участі автомобіля ОСОБА_1 .
Цей факт є беззаперечним, а тому відеозапис приймається судом як доказ.
       Окрім іншого, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 одночасно заявив клопотання про виклик та допит нового свідка у справі ОСОБА_4 та просив долучити до матеріалів справи пояснення ОСОБА_4 щодо подій, які мали місце 09.10.2023 року.
       Апеляційний суд наголошує на тому, що така позиція ОСОБА_1 є незрозумілою, оскільки суд не може одночасно і визвати та допитати свідка, а також врахувати вже надані письмові пояснення особи.
       Що стосується необхідності допиту свідка ОСОБА_4 , то з клопотання ОСОБА_1 не зрозуміло очевидцем яких саме подій була ОСОБА_4 , крім того не зрозуміло яку саме версію ОСОБА_1 вказаний свідок має підтвердити, не зрозуміло також чому таке клопотання не заявлялось в суді першої інстанції.
       На всі ці питання ОСОБА_1 пояснень не надав як під час судового засідання так і у вказаній заяві.
       Також у заяві відсутні повні відомості свідка, зокрема відсутній контактний номер телефону, індекс для направлення пошти та інші необхідні відомості для ідентифікації особи та визову її в судове засідання.
       За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про виклик та допит свідка.
       Надані ОСОБА_1 пояснення ОСОБА_4 також не можуть враховуватись апеляційним судом, оскільки по перше свідок не був попереджений про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, а по друге ознайомлюючись з поясненнями для визначення їх належності та допустимості, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_4 фактично висуває нову версію подій, згідно з якою ОСОБА_1 був у гостях, а автомобілем керувала інша особа, друг ОСОБА_1 .
       Апеляційний суд зазначає, що суд позбавлений можливості перевірити безкінечну кількість версій, висунутих в даному випадку ОСОБА_1 , зокрема в даній справі таких версій подій вже три і кожна версія протирічить одна одній.
       При цьому, зібрані у справі докази повністю підтверджують саме версію працівників поліції, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
       Окрім іншого, вважаю за необхідне зазначити, що поза увагою суду першої інстанції залишилась постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 126 КУпАП (арк. 12)
       Відомості про її оскарження ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції апелянтом не надані.
       За таких обставин, ОСОБА_1 визнав порушення Правил дорожнього руху, а саме керування ним транспортним засобом за відсутності посвідчення водія в день події.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.
Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.Ю. Грошева