ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 712/11457/19
 
провадження № 61-2986св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) -  ОСОБА_1 ; 
суб`єкти оскарження: перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ);
заінтересована особа (боржник) -  ОСОБА_2 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.   Описова частина 
 
Короткий зміст скарги
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - перший ВДВС у місті Черкаси), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Центральне МУ МЮ (м. Київ)), заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 .
 
Скарга   ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, яке набрало законної сили 23 листопада 2021 року, було задоволено її позов до  ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов`язано ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».
 
Відповідно до рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 матері ОСОБА_1 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09:00 год суботи до 19:00 год неділі; у святкові дні та день народження дитини з 13:00 год до 18:00 год, без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
 
На виконання вищевказаного рішення суду 09 грудня 2021 року Соснівським районним судом міста Черкаси було видано виконавчий лист № 712/11457/19, який пред`явлено до виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) та 12 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
 
За період з 12 січня 2022 року до 31 березня 2023 року рішення суду жодного разу частково не виконувалося, а після цього державні виконавця двічі у незаконний спосіб закінчували виконавче провадження № НОМЕР_1, внаслідок чого постанови про його закінчення двічі були скасовані Соснівським районним судом міста Черкаси.
 
У зв`язку із частковою реорганізацією органів державної виконавчої служби в Черкаській області 13 липня 2023 року державний виконавець Трохименко О. С. виніс постанову про передачу виконавчого провадження та виконавче провадження № НОМЕР_1 передано до першого ВДВС у місті Черкаси.
Постановою державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси від 18 липня 2023 року виконавче провадження № НОМЕР_1 прийнято до примусового виконання, однак в подальшому державним виконавцем також не було застосовано співмірних заходів примусового виконання рішення.
 
14 листопада 2023 року державний виконавець Чорна С. А. направила сторонам виконавчого провадження на електронні адреси вимогу № 109517, в якій від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 » на треті вихідні місяця (18 листопада 2023 року з 09:00 год по 19:00 год 19 листопада 2023 року) у місці, визначеному за попередньою домовленістю зі стягувачем ОСОБА_1 .
 
У вказаній вимозі державний виконавець вийшла за межі своїх повноважень і така вимога не є співмірним заходом примусового виконання рішення, оскільки в ній зазначено про необхідність виконання рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573, а не рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
 
16 листопада 2023 року об 11:35 год вона направила боржнику ОСОБА_2 та першому ВДВС у місті Черкаси на електронні адреси повідомлення, в яких вказала адресу, де їй буде зручно зустрітися з боржником для передачі малолітнього сина ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 біля входу до Черкаського поштамту. Однак державний виконавець та боржник не відреагували на ці повідомлення і 18 листопада 2023 року не з`явилися у визначеному місці для виконання рішення суду.
 
Таким чином державний виконавець не вжив співмірних до рішення суду заходів його примусового виконання, а його бездіяльність штучно створює умови для перешкоджання виконання рішення суду в примусовому порядку, що призводить до порушень прав стягувача. 
 
Боржник ОСОБА_2 фактично здійснює кримінальне правопорушення з використанням малолітнього сина ОСОБА_3 та розповсюджує інформацію, що малолітня дитина не бажає спілкуватися з матір`ю. Отже, державний виконавець та боржник фактично уникають виконання судового рішення, переклали виконання судового рішення на малолітню дитину, яка в силу свого віку не може приймати подібні рішення без свого законного представника. 
 
Крім того,   ОСОБА_1 вважає, що така протиправна та незаконна поведінка державного виконавця зумовлена відсутністю належного контролю з боку Центрального МУ МЮ (м. Київ) та незабезпечення реалізації повноважень у сфері організації примусового виконання рішень.
Враховуючи викладене  ОСОБА_1 просила: 
-    визнати бездіяльність державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси, що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року;
-    зобов`язати державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси вживати заходи примусового виконання співмірно вимогам рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, вчиняти виконавчі дії повно та своєчасно;
-    зобов`язати Центральне МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини;
-    зобов`язати Центральне МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснювати дієвий та ефективний контроль виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого з метою примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2023 року у складі судді Пироженко С. А. у задоволенні скарги       ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито з 12 січня 2022 року і на час розгляду скарги примусове виконання проводиться відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження». З наданих копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що за час перебування виконавчого провадження в першому ВДВС у місті Черкасидержавний виконавець вживав заходи примусового виконання, в тому числі направляв вимоги про зобов`язання боржника ОСОБА_2 виконати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 та перевірку виконання рішення суду, здійснював виходи з метою перевірки, про що свідчать складені державним виконавцем акти. Натомість ОСОБА_1 не надала доказів та не навела достатніх обґрунтувань стосовно того, в чому саме полягала бездіяльність державного виконавця, що свідчить про невжиття співмірних заходів до виконання судового рішення. Позиція ОСОБА_1 про те, що з вказаних нею підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною. За таких обставин вимоги щодо визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання державного виконавця вчиняти дії повно та своєчасно задоволенню не підлягають.
 
Відмовляючи в задоволенні інших вимог скарги   ОСОБА_1 , суд виходив з того, що організація виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, здійснюється відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5). Однак така дія як розробка комплексної стратегії для забезпечення виконання виконавчого листа № 712/11457/19, виданого 09 грудня 2021 року Соснівським районним судом міста Черкаси, вказаною Інструкцією № 512/5 чи іншими нормативно-правовими актами не передбачена та виходить за межі компетенції Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області, яке є структурним підрозділом Центрального МУ МЮ (м. Київ).
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2023 року скасовано в частині відмови в задоволенні скарги щодо визнання бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вимог скарги ОСОБА_1 . Визнано бездіяльність державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси, що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Зобов`язано Центральне МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої. В іншій частині ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2023 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що державний виконавець не вчинив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 цього Закону, не використав належним чином надані йому повноваження з накладання штрафів та внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у зв`язку з триваючим невиконанням рішення суду.
 
Пунктом 6 розділу IX Інструкції № 512/5 передбачено, що при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
 
Враховуючи невиконання рішення суду щодо участі матері у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також небажання дитини спілкуватись з матір`ю, державний виконавець на час звернення  ОСОБА_1 до суду із скаргою не вжив достатніх заходів щодо активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків.
 
Отже, державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією № 512/5.
 
Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт матері з дитиною Центральне МУ МЮ (м. Київ) активно не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, то вимоги заявника в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 про контакт дитини з матір`ю, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
29 лютого 2024 року перший ВДВС у місті Черкаси, а 10 квітня 2024 року - Центральне МУ МЮ (м. Київ), кожен окремо, подали до Верховного Суду касаційні скарги на постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, в яких просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2023 року.
 
Касаційні скарги подані на підставі абзацу 6 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтовані тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. 
Також касаційна скарга першого ВДВС у місті Черкаси містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17, від 08 липня 2021 року у справі№ 640/11883/19, від 10вересня 2020 рокуу справі № 824/308/20.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою першого ВДВС у місті Черкасина постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року та витребувано матеріали справи ізСоснівського районного суду міста Черкаси.
 
18 квітня 2024 року справа № 712/11457/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою Центрального МУ МЮ (м. Київ) на постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
Касаційна скарга першого ВДВС у місті Черкаси мотивована тим, що в скарзі   ОСОБА_1 просила визнати бездіяльність державного виконавця у конкретно визначений період, а саме з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року, однак апеляційний суд вийшов за межі вимог, які були заявлені скаржником у суді першої інстанції, та визнав бездіяльність державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси за весь час здійснення виконавчого провадження.
 
Зробивши висновок про те, що державний виконавець не використав належним чином надані йому повноваження з накладання штрафів та внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у зв`язку з триваючим невиконанням рішення суду, апеляційний суд не звернув увагу на наявні в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1 постанову від 07 лютого 2022 року про накладення штрафу в сумі 1 700 грн, постанову від 27 січня 2023 року про накладення штрафу в сумі 3 400 грн, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та відповіді Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022250310002578.
 
При цьому невиконання боржником вимоги державного виконавця від 14 листопада 2023 року № 109517 не може бути підставою для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення, оскільки така відповідальність настає лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин. На виконання вимоги державного виконавця від 14 листопада 2023 року № 109517 боржник ОСОБА_2 20 листопада 2023 року надав пояснення, за змістом яких він забезпечив виконання рішення суду та не чинив перешкод у спілкуванні матері з дитиною, однак дитина за власним бажанням відмовилася йти до матері. Вказані обставини необхідно вважати поважними в розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник не міг насильно примусити сина спілкуватися з матір`ю та вплинути на його рішення, тобто відсутні підстави вважати, що виконання рішення суду було ускладнено саме боржником.
 
Також апеляційний суд не врахував, що у виконавчому листі № 712/11457/19, виданому на виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 09 грудня 2021 року, чітко вказано дії, які повинен вчинити державний виконавець, а саме - зобов`язати  ОСОБА_2 усунути перешкоди  ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573. Тому вимоги скарги         ОСОБА_1 про забезпечення реального фізичного контакту матері та малолітньої дитини не могли бути задоволені, оскільки вони фактично змінюють рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 09 грудня 2021 року.
 
Касаційна скарга Центрального МУ МЮ (м. Київ) мотивована тим, що для належного захисту прав дитини комплексна стратегія виконання рішення про участь матері у виховані дитини має містити переважно заходи добровільного врегулювання конфлікту та не може бути розроблена органами примусового виконання рішень. Натомість Служба   у справах дітей Черкаської міської ради має відповідні повноваження і вже фактичного працює з родиною не перший рік, адже саме на рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 послався суд         при ухваленні рішення про зобов`язання  ОСОБА_2 усунути перешкоди   ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, комплексний підхід (стратегія) забезпечення участі матері у вихованні сина може реалізуватись тільки Службою у справах дітей Черкаської міської ради шляхом роз`яснень, індивідуальної роботи    з кожним членом родини та інше.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2024 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу першого ВДВС у місті Черкаси, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. 
 
Фактичні обставини справи
 
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 було задоволено позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».
 
Відповідно до рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 матері ОСОБА_1 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09:00 год суботи до 19:00 год неділі; у святкові дні та день народження дитини з 13:00 год до 18:00 год, без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
 
На виконання вищевказаного рішення суду 09 грудня 2021 року Соснівським районним судом міста Черкаси було видано виконавчий лист № 712/11457/19, який з 18 липня 2023 року перебуває на примусовому виконанні у першому ВДВС у місті Черкаси.
 
20 липня 2023 року першим ВДВС у місті Черкасиотримано заяву ОСОБА_1 від 14 липня 2023 року про те, що з 01 серпня 2023 року по 30 вересня 2023 року вона за сімейними обставинами буде перебувати у місті Києві, що унеможливлює її участь у проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні та відповідно просила 05, 06, 20 серпня та 02, 03, 16, 17 вересня 2023 року не вживати заходів виконання рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
04 жовтня 2023 року державним виконавцем складено вимогу № 89923, якою повідомлено сторони виконавчого провадження про те, що 07 жовтня 2023 року ним буде здійснено перевірку виконання рішення суду за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Також 04 жовтня 2023 року державним виконавцем прийнято постанову про залучення представників Служби у справах дітей Черкаської міської ради під час проведення виконавчих дій 07 жовтня 2023 року.
 
07 жовтня 2023 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та складено відповідний акт, в якому зазначено, що при виході за вказаною адресою, державного виконавця запросили до квартири, стягувач з представником залишилися в холі. ОСОБА_2 покликав сина ОСОБА_3 . На прохання виконавця і його батька вийти і поспілкуватися з мамою, дитина відповіла, що не хоче ні говорити, ні бачити її ніколи, що йому добре дома з батьком і бабусею. Представник органу у справах дітей на призначений день і час не з`явився, причину неявки державному виконавцю не повідомлено.
 
16 жовтня 2023 року державним виконавцем складено вимогу № 94890, за змістом якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 з 09:00 год 21 жовтня 2023 року до 19:00 год 22 жовтня 2023 року. Від сторін виконавчого провадження вимагалося бути присутніми о 09:00 год 21 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , для виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19. Від боржника ОСОБА_2 вимагалося забезпечити присутність малолітнього сина ОСОБА_3 у зазначений день і час.
 
16 жовтня 2023 року державним виконавцем прийнято постанову про залучення представників Служби у справах дітей Черкаської міської ради під час проведення виконавчих дій 21 жовтня 2023 року.
21 жовтня 2023 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: місто Черкаси, проспект Хіміків, 50, каб. 303 та складено відповідний акт, в якому зазначено, що о 09:00 год за цією адресою з`явилися всі учасники (сторони) виконавчого провадження, а також представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради.
 
Зустріч стягувача ОСОБА_1 з сином відбулася в кабінеті в присутності батька ОСОБА_2 . На прохання матері залишитися на одинці з дитиною, всі покинули кабінет. ОСОБА_3 спочатку насторожливо поводився, однак спілкування з матір`ю протягом півтори години дало позитивний результат, проте дитина відмовилася поїхати до мами, а також відмовився поїхати з нею погуляти за межами кабінету першого ВДВС у місті Черкаси. Заперечень зі сторони боржника щодо продовження спілкування ОСОБА_1 з сином не було.
 
31 жовтня 2023 року державним виконавцем складено вимогу № 104045, за змістом якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 з 09:00 год 04 листопада 2023 року до 19:00 год 05 листопада 2023 року. Від сторін виконавчого провадження вимагалося бути присутніми о 09:00 год 04 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , для виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19. Від боржника ОСОБА_2 вимагалося забезпечити присутність малолітнього сина ОСОБА_3 у зазначений день і час.
 
04 листопада 2023 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 та складено відповідний акт, в якому зазначено, що на призначену дату та час за вказаною адресою з`явилися боржник ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_1 зі своєю донькою та представником. Спілкування матері проходило в кабінеті в присутності усіх осіб. Спочатку дитина ОСОБА_3 неохоче спілкувався з матір`ю, однак на вмовляння усіх присутніх погодився приміряти і прийняти подарунок від мами (куртку), а потім разом з мамою і батьком погодився поїхати до магазину купити взуття. Сторони з дітьми покинули кабінет виконавця о 09:20 год. Акт складено без їх присутності.
 
14 листопада 2023 року державним виконавцем складено вимогу № 109517, за змістом якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року у місці, визначеному за попередньою домовленістю зі стягувачем. Від сторін виконавчого провадження вимагалося надати на адресу першого ВДВС у місті Черкаси письмові пояснення про результат виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
На виконання вимоги державного виконавця від 14 листопада 2023 року № 109517 стягувач ОСОБА_1 надіслала боржнику та першому ВДВС у місті Черкасиповідомлення про умови передачі їй боржником та повернення нею боржнику малолітнього сина.
 
19 листопада 2023 року стягувач ОСОБА_1 та 20 листопада 2023 року боржник ОСОБА_2 надали державному виконавцю письмові пояснення.
 
В письмових поясненнях боржник ОСОБА_2 вказав, що 18 листопада 2023 року у розмові з сином, останній сказав, що не хоче їхати до мами тому, що до нього мають приїхати двоюрідні брати, яких він давно не бачив. Після спроб домовитися з ним, у нього почалася істерика. Після того, як він заспокоївся, син сказав, що в нього немає бажання бачити сьогодні матір. Якщо вона приїде, то в нього буде найгірший день. Цей день співпав з днем народження його бабусі. Тому він ( ОСОБА_2 ) прийняв рішення не травмувати психіку дитини та не їхати на зустріч з мамою. Зобов`язався в подальшому виконувати рішення суду та не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною.
 
2.   Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга першого ВДВС у місті Черкасипідлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга Центрального МУ МЮ (м. Київ) не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
За змістом касаційних скарг постанова Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року оскаржується першим ВДВС у місті Черкаси лише в частині визнання бездіяльність державного виконавця, що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а Центральним МУ МЮ (м. Київ) - лише в частині зобов`язання організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини. Тому, в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України, судове рішення апеляційного суду переглядається Верховним Судом лише в означеній частині.
 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
 
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
 
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
 
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
 
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
 
Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
 
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
 
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
 
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
Відповідно до пунктів 5-9 розділу ІХ Інструкції № 512/5, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
 
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
 
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
 
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
 
При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
 
За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.
 
Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
 
В постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц (провадження № 61-10297св22) зазначено, що застосування правил частини другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, не суперечитиме правилами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. У таких висновках Верховний Суд враховує, що у пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
 
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
 
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
 
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
 
У справі, яка переглядається, рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 було зобов`язано  ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 », а саме: перші та треті вихідні місяця з 09:00 год суботи до 19:00 год неділі; у святкові дні та день народження дитини з 13:00 год до 18:00 год, без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
 
Звертаючись до суду з цією скаргою ОСОБА_1 зазначала, що державний виконавець першого ВДВС у місті Черкаси не вжив співмірних до рішення суду заходів його примусового виконання за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року.
 
Тобто в цій справі стягувач просила визнати бездіяльність державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси щодо невжиття заходів примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 лише в треті вихідні листопада 2023 року, а не за весь період здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу вимог є диспозитивним правом позивача.
 
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
 
Таким чином, суд не може вийти за межі заявлених вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет заявлених вимог.
 
Однак апеляційний суд не звернув увагу на те, що в цій справі  ОСОБА_1 просила визнати бездіяльність державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси щодо невжиття заходів примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 лише в треті вихідні листопада 2023 року, а не за весь період здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
 
Тому висновок суду апеляційного суду про визнання бездіяльності державного виконавця першого ВДВС у місті Черкаси, що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, тобто фактично за весь період здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1, не може вважатися обґрунтованим.
 
З рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, на виконання якого видано виконавчий лист і який перебуває на примусовому виконанні в першому ВДВС у місті Черкаси, вбачається, що цим судовим рішенням відповідно до рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 врегульовано питання щодо часу побачення матері з дитиною та визначено умову таких побачень - без присутності батька, однак місце побачення стягувача з дитиною не визначено.
 
За таких обставин, відповідно до вищенаведених положень пункту 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 місце побачення стягувача з дитиною в треті вихідні листопада 2023 року, а саме з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року мало бути визначено відповідною постановою державного виконавця, а не вимогою від 14 листопада 2023 року № 109517.
 
Крім того, доводи касаційної скарги першого ВДВС у місті Черкасипро те, що 18 листопада 2023 року дитина за власним бажанням відмовилася йти до матері, тому відсутні підстави вважати, що виконання рішення суду було ускладнено боржником, не заслуговують на увагу, оскільки в даній ситуації державний виконавець повинен був вжити заходів, передбачених пунктом 7 розділу ІХ Інструкції № 512/5 та статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Також Верховний Суд звертає увагу на те, що в письмових поясненнях від 20 листопада 2023 року боржник ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про неможливість виконання судового рішення лише 18 листопада 2023 року і не навів обставин, які перешкоджали проведенню побачення стягувача з дитиною наступного дня - в неділю 19 листопада 2023 року, який також був третім вихідним днем листопада 2023 року.
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність першого ВДВС у місті Черкасипідлягає частковому задоволенню, оскільки державний виконавець не вчинив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду, однак не звернув увагу на обставини, які перешкоджали 18 листопада 2023 року проведенню побачення стягувача з дитиною, наявність яких свідчить про поважність причин невиконання боржником  рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. 
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржувану постанову апеляційного суду необхідно змінити в частині наведених цим судом правових підстав для задоволення скарги, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови з доповненням абзацу третього резолютивної частини оскаржуваного судового рішення після слів «Визнати бездіяльність державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1» словами «за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року».
 
При цьому Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про обґрунтованість вимог скаргиОСОБА_1 в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 про контакт дитини з матір`ю, оскільки такі дії сприятимуть відновленню порушених прав стягувача.
 
Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.
 
Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
 
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України»                        ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.
 
Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.
 
Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).
 
У справі, яка переглядається, для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі Центральне МУ МЮ (м. Київ), структурним підрозділом якого є перший ВДВС у місті Черкаси) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.
 
Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
 
Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, визначено, що Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством. 
 
Обов`язки Центрального МУ МЮ (м. Київ) визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497.
 
Згідно з підпунктами 4.14 та 4.15 пункту 4 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління;
 
Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт матері з дитиною Центральне МУ МЮ (м. Київ) не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, то вимоги заявника в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини, є обґрунтованими, і суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення.
 
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Центрального МУ МЮ (м. Київ) без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини - без змін, оскільки доводи касаційної скарги Центрального МУ МЮ (м. Київ) висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року змінити з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові Верховного Суду.
 
Абзац третій резолютивної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року після слів «Визнати бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1» доповнити словами «за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року».
 
В іншій частині постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович