КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №755/4718/23                                                                                    Головуючий у І інстанції Федосєєв С.В.
Провадження № 33/824/2889/2024                                                                Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Дніпровського районного суду м. Києвавід 10 травня 2023 року про притягнення 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ст. ч. 1 ст. 130КУпАП,
 
УСТАНОВИВ:  
 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав дві апеляційні скарги, в яких просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
Як вбачається з поданих ОСОБА_1 апеляційних скарг, вони є ідентичними за своїм змістом, зокрема: у них зазначено однакові доводи та межі апеляційного оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року .
Таким чином, апеляційний суд вважає, що подані ОСОБА_1 апеляційні скарги слід розглядати, як одну.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник зазначає, що про існування постанови дізнався з листа УПП ДПП м Києва, який був отриманий ним 30 жовтня 2023 року. Після чого, 01 листопада 2023 року він звернувся до Дніпровського районного суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та вперше отримав постанову суду 08 листопада 2023 року.
13 листопада 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року на адресу суду першої інстанції, яка не була отримана судом.
У лютому місяці 2024 року  ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 знову звернувся з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.
Згідно приписів ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова судді була винесена 10 травня 2023 року.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з матеріалами справи та постановою ОСОБА_1 ознайомився лише 08 листопада 2023 року, за таких обставин, строк на оскарження постанови суду слід обчислювати саме з 08 листопада 2023 року та останнім днем звернення з апеляційною скаргою є 17 листопада 2023 року.
Проте, апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 вперше подав лише 12 лютого 2024 року.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що вперше з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звертався 13 листопада 2023 року, однак належних доказів зазначеному, які б стали підтвердженням подання апеляційної скарги в передбачений законом строк матеріали справи не містять.
Як вбачається з матеріалів справи, лише 12 лютого 2024 рокуОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року. Одночасно разом з апеляційною скаргою подавав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
У вищевказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справі відсутні докази, підтверджуючі обставини, які можуть бути підставою для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо нього. 
Із повторно поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вбачається, що  ОСОБА_1 нових обставини, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не зазначає, нових доказів на підтвердження поважності пропущення строку останній не надає.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що повторне подання апеляційної скарги, після відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження та її повернення Київським апеляційним судом не є підставою для поновлення строку.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.). 
Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані в клопотанні причини неподання вчасно апеляційної скарги на оскаржувану постанову є неповажними.
Звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками встановленими законом  ОСОБА_1 не надав доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови суду першої інстанції у встановлений законом строк.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом і підлягає поверненню на адресу, зазначену в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року відмовити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києвавід 10 травня 2023 року повернути особі, яка її подала, як таку що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

 

 
Суддя                                                                                      Д.О. Таргоній