ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/118/24                Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 33/818/643/24        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       19 квітня 2024 року                                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Лемішка Ю.М., а також потерпілого ОСОБА_1 та його представника – адвоката Лісіна В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лемішка Ю.М. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року, стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.
         Постановою встановлено, що 23.11.2023 року о 20:00 год. в м. Харкові на перехресті проспекту Льва Ландау та вул. Краснодарська, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Вольво», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору не дав дорогу транспортному засобу «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення, отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3Б, 16.6 ПДР. 
       В своїй апеляційній скарзі захисник Лемішко Ю.М. просив призначити по справі судову автотехнічну експертизу її провадження доручити спеціалістам ХНДІСЕ; судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд розглянув справу без участі захисника та ОСОБА_2 при наявності заяви про відкладення судового розгляду. Вказував, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР, у зв`язку з чим відбулось зіткнення автомобілів.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Лемішко Ю.М. повідомив, що ОСОБА_2 повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та просив розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_2 , оскільки він не має можливості з`явитись в апеляційний суд, а позиція захисту між ними узгоджена.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі ОСОБА_2 , однак за участю його захисника - адвоката Лемішка Ю.М. 

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Лемішка Ю.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його представника -адвоката Лісіна В.М., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3(б), 16.6.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Під час апеляційного розгляду з пояснень захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також потерпілого та його представника, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи встановлено, що зіткнення автомобілів, а саме контактування в момент зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Фольцваген», тобто автомобіль «Вольво», виконуючи маневр повороту ліворуч, пересікаючи зустрічну для себе смугу, створив перешкоду водію ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Фольцваген» та рухався прямо.
Вказані обставини підтверджуються відомостями, які містяться в схемі місця ДТП, а також на світлинах місця події, які приєднані до матеріалів справи. 
З огляду на це суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення експертного дослідження, про яке клопотав захисник, оскільки у справі достатньо відомостей для перевірки об`єктивності рішення суду першої інстанції, а також перевірки апеляційних доводів. З огляду на викладене встановлення обставин події дорожньо-транспортної пригоди не пов`язано з необхідністю залучення спеціалістів автотехніків і застосування спеціальних технічних знань, що обумовлює відмову в задоволенні клопотання про призначення автотехнічної експертизи з приводу встановлення події ДТП.
Зокрема, вирішення питання захисника про те, чи є в діях обох водіїв порушення ПДР та чи знаходяться вони в причинному зв`язку з даною пригодою є саме компетенцією суду, що вочевидь обумовлює відмову в призначенні такої експертизи.
Крім того, визнаючи ОСОБА_2 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення; рапорті працівника поліції; протоколі огляду місця ДТП; звіті про об`єкт № 4113 – світлофор; схемі місця ДТП; письмових поясненнях учасників ДТП, відеофайлах та фотознімках місця ДТП.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк.1) вбачається, що 23.11.2023 року в м. Харкові на перехресті вулиці Краснодарської та проспекту Льва Ландау, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Вольво» не був уважним, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не дав дорогу автомобілю «Фольцваген», що рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення, отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не заперечував, що саме ОСОБА_2 був учасником цієї ДТП.
       Відповідно до відомостей повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області (арк. 31) вбачається, що ОСОБА_2 викликався до управління патрульної поліції в Харківській області ДПП на 27.12.2023 року до 09:30 год. для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
       До УПП в Харківській області ДПП 27.12.2023 року ОСОБА_2 , не з`явився, а тому протокол був складений стосовно нього за його відсутністю.
       Копія протоколу про адміністративне правопорушення була направлена ОСОБА_2 за його адресою, яка відповідає тій адресі, яка зазначена в апеляційній скарзі.
Поряд з цим з матеріалів справи вбачається, що захисник Лемішко Ю.М. в інтересах саме ОСОБА_2 подавав клопотання до Управління патрульної поліції ще до того, як було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 .
Тобто ОСОБА_2 скористався своїм правом на захист до складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, захисник Гриценка Д.В., а саме професійний адвокат був обізнаний про те, що матеріали справи перебувають в УПП м. Харкова та не був позбавлений процесуальної можливості ознайомитись з цими матеріалами, в тому числі, з протоколом про адміністративне правопорушення.
       Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_2 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України щодо дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Тобто ОСОБА_2 не скористався своїм правом звернутись зі скаргою на дії працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_2 , а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та схеми місця ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі відповідають дійсності, тому можуть бути доказами у справі.
       Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 11) вбачається, що місцем зіткнення автомобілів є проспект Льва Ландау на перехресті з вул. Краснодарською на смузі руху водія ОСОБА_1 . Також вбачається, що водій ОСОБА_2 здійснював маневр повороту ліворуч з проспекту Льва Ландау на другорядну вул. Краснодарську.
       Тобто, водій ОСОБА_2 здійснюючи маневр повороту ліворуч, намагався перетнути зустрічну для нього смугу руху, а тому, відповідно до вимог ПДР, повинен був пропустити всіх водіїв, які рухались йому назустріч.
       Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , які він надавав працівникам поліції безпосередньо після ДТП (арк. 13) вбачається, що він прямував на своєму авто по вул. Льва Ландау зі сторони Салтівського шосе та повернув на вул. Краснодарську ліворуч. Під час виконання повороту автівка, що стояла навпроти на поворот ліворуч засліпила його, він почекав трохи, переконавшись, що немає перешкод та зустрічного транспорту, почав рух. Після чого стрімко сталася зіткнення з правого краю зі сторони пасажира.
       Між тим, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснював, що повертаючи ліворуч з проспекту Льва Ландау на вул. Краснодарську, зупинився посередині своєї проїзної смуги, упевнившись, що відбулася зміна сигналу світлофору, та відсутність перепони для руху, почав рух на мигаючий сигнал світлофора. В третій лівій смузі, в його полі зору, у зустрічному напрямку було два автомобілі, один з них частково закривав огляд середньої смуги руху. Світлофор розташовувався попереду праворуч, колір світлофора визначав по яскравому ореолу, однак саме табло не бачив. Автомобіль в лівій смузі (зустрічного напрямку) та яскраве світло фар обмежувало огляд другої смуги руху. При здійсненні повороту зазначив, що автомобіль «Фольксваген» він не бачив, в полі зору були лише фари автомобіля.
       Оцінюючи такі пояснення ОСОБА_2 , які він надавав працівникам поліції безпосередньо після ДТП, а також в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що автомобіль, який знаходився у зустрічному напрямку руху для ОСОБА_2 своїм світлом фар обмежив йому видимість проїжджої частини зустрічної смуги, а тому ОСОБА_2 фактично не міг переконатись в безпечності свого маневру та почав рух не переконавшись в його безпеці. 
       Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , які він надавав працівникам поліції безпосередньо після ДТП (арк. 12) вбачається, що 23.11.2023 року приблизно об 20:00 год. він проїжджав перехрестя на зелений сигнал світлофора. Рухаючись по пр. Льва Ландау у напрямку Салтівки та на перехресті з вул. Краснодарською зіткнувся з автомобілем «Вольво».
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив що він дійсно рухався по проспекту Льва Ландау та наближаючись до перехрестя з вулицею Краснодарською побачив, що зелене світло світлофору ще буде увімкненим 8 секунд. Це він побачив приблизно за 15-20 метрів від перехрестя, а тому був впевненим, що вспіє закінчити маневр проїзду перехрестя. Також ОСОБА_3 підтвердив, що у лівій смузі у попутному напрямку стояли автомобілі, які намагались виконати поворот ліворуч на вул. Ахієзерів. Проїжджаючи перехрестя, із-за автомобілів, які стояли у попутному напрямку ліворуч різко виїхав автомобіль «Вольво», саме коли ОСОБА_1 вже здійснював переїзд перехрестя. Побачив він цей автомобіль приблизно за 1 метр до зіткнення. 
       Оцінюючи такі пояснення учасників ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ДТП відбувалась у темну пору доби, а тому автомобілі по проїжджій частині рухались із увімкненим світлом фар. Починаючи виконувати маневр повороту ліворуч ОСОБА_2 засліпили фари зустрічних автомобілів, які стояли у лівій крайній смузі зустрічного напрямку руху та намагались здійснити поворот ліворуч. Не дочекавшись коли зустрічний автомобіль почне рух та зупинить сліпити його світлом фар, ОСОБА_2 продовжив здійснення виконання маневру повороту ліворуч. Впевнитись в безпеки такого маневру ОСОБА_2 не мав фактичної можливості, оскільки був засліплений фарами зустрічного автомобіля, який стояв та чекав можливості здійснити поворот ліворуч, отже останній не мав об`єктивної можливості бачити чи рухаються автомобілі йому назустріч.
       Відповідно до вимог п. 16.6 ПДР, водій нерейкового транспортного засобу повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
       Отже об`єктивно вбачається, що ОСОБА_4 рухався прямо у середній смузі та вочевидь мав перевагу проїзду перехрестя, тобто водій ОСОБА_2 , поза розумним сумнівом, повинен був його пропустити, оскільки виконував маневр повороту ліворуч, перетинаючи смуги руху зустрічного транспорту.
       Крім того, водій ОСОБА_2 в суді першої інстанції зазначав, що перебуваючи на середині перехрестя бачив, що світлофор для регулювання руху в напрямку, в якому рухався ОСОБА_1 , почав блимати зеленим світлом, що на думку ОСОБА_2 , свідчило про те, що всі автомобілі, які рухались у цьому напрямку, в тому числі автомобіль ОСОБА_1 , повинні зупинитись.
       Проте, в матеріалах провадження міститься циклограма роботи світлофора перехрестя вилиці Краснодарської та проспекту Льва Ландау (арк. 24-28).
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Лемішко Ю.М. а також потерпілий ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не заперечували, що відомості зазначені в цій циклограмі відповідають роботі світлофора саме в день, коли трапилась ДТП.
Відповідно до відомостей циклограми роботи світлофорів на цьому перехресті вбачається, що у час коли світлофор у напрямку руху водія ОСОБА_3 почав блимати зеленим світлом, то світлофор у напрямку руху водія ОСОБА_2 вже вказував забороняючий червоний сигнал, що поза розумним сумнівом свідчить, що ОСОБА_2 продовжував здійснення маневру повороту на забороняючий сигнал світлофору.
       Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції показання свідка ОСОБА_6 , які вона надавала в суді першої інстанції не можна вважати об`єктивними, оскільки вона є співмешканкою ОСОБА_2 . Поряд з цим, показання свідка ОСОБА_7 також є необ`єктивними, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції він пояснював, що момент зіткнення він не бачив, а також не бачив, який сигнал світлофора був увімкнутий під час ДТП. Такі відомості вочевидь спростовують такі твердження апелянта.
       Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем повинен був врахувати дорожнє покриття, погодні умови, технічний стан автомобіля, а також інтенсивність руху та безпосередньо безпечно керувати транспортним засобом, чого він не зробив, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, який рухався прямо йому назустріч.
       Крім того, належить взяти до уваги те що в матеріалах справи міститься скріншот смс-переписки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (арк. 60).
       В судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 не заперечував, що це саме смс-переписка між учасниками цієї ДТП.
З відомостей цієї переписки вбачається, що ОСОБА_2 питав у ОСОБА_1 «… назвіть тоді цифру яка вас цікавить, я обміркую». ОСОБА_1 повідомив, що ремонт його автомобіля буде коштувати 8 тисяч.
Відомості такої переписки свідчать про те, що ОСОБА_2 визнавав себе винним та мав бажання компенсувати завдані дорожньо-транспортною пригодою пошкодження автомобіля «Фольксваген».
Крім того, захисник ОСОБА_8 посилався на те, що 16.02.2024 року ним було подано клопотання про перенесення слухання по справі на іншу дату після 22.02.2024 року, а суд першої інстанції всупереч існування такого клопотання розглянув справу без нього.
Належить врахувати, що 16.02.2024 року справа була призначена судом першої інстанції не вперше, а безпосередньо ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції вже особисто надавав свої пояснення раніше за часом, а тому суд першої інстанції не порушуючи вимог ст. 38 КУпАП, розглянув справу саме 16.02.2024 року, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта. 
       Інших будь-яких фактичних відомостей для зміни оскаржуваної постанови, що можуть свідчити про можливість її скасування, - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України,         учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Відповідно ж вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
       Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_2 п.п. 2.3(б), 16.6 Правил дорожнього руху та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання захисника Лемішка Ю.М. про призначення автотехнічної експертизи.
Апеляційну скаргу захисника Лемішка Ю.М. – залишити без задоволення.
       Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                 С.К. Шабельніков