ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 р. 	Справа № 440/15944/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 (суддя Костенко Г.В.; м. Полтава) по справі № 440/15944/23
за позовом   ОСОБА_1     
до  Головного управління ДПС у Полтавській області                     
про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0000847-1307-1631 від 25.04.2023, винесену ГУ ДПС у Полтавській області, про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити податковий борг у розмірі 19 575,12 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки наявне нерухоме майно є телятником, тобто будівлею для тваринництва, яка не здається ні в оренду ні в лізинг.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу №0000847-1307-1631 від 25 квітня 2023 року в частині нарахування податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості в сумі 18987,00 грн.
В інший частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).
Відповідач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме: пп. 14.1.175 ст. 14, ст. 56, 57, 59 Податкового кодексу України, ст. 72, 75, 90, ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 в частині задоволених позовних вимог по справі № 440/15944/23, та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що сума податкового боргу розмірі 18987,00 грн складається з грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, нарахованого податковим повідомленням-рішенням від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 , в той час, коли предметом спору у справі № 440/14355/23 (яким обґрунтовано оскаржуване рішення в частині задоволення позову) було податкове повідомлення-рішення від 14.07.2023 № 1506077-2410-1611 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік). При цьому податкове повідомлення-рішення від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 ні адміністративному ні в судовому порядку не оскаржено, а відповідно є узгодженим та набули статусу податкового боргу. Таким чином, станом на дату формування податкової вимоги від 25.04.2023 № 0000847-1307-1631 за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у загальному розмірі 19575,12 грн, зокрема з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18987,00 грн та з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 588,12 гривень. У зв`язку із зазначеним, ГУ ДПС у Полтавській області правомірно та у відповідності до вимог ст. 59 ПКУ була сформована та направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу реєстрації ОСОБА_1 податкову вимогу від 25.04.2023 № 0000847-1307-1631, яка отримана Позивачем 28.04.2023 року. Разом з цим відповідач наголошує на тому, що предметом спору у даній справі є визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 25.04.2023 № 0000847-1307-1631, а не визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611, а отже, висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні є такими, що виходять за межі позовних вимог.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з таких підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником виробничої будівлі (телятник МТФ №4), загальною площею 632,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Вищевказане майно набуте позивачем на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2014 року.
Рішенням Зіньківської міської ради Полтавської області від 09 липня 2021 року "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Зіньківської міської ради" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Ставки встановлені з 01 січня 2022 року.
25.04.2023 Головним управлінням ДПС у Полтавській області складено та направлено ОСОБА_1 податкову вимогу №0000847-1307-1631, якою нараховано податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в сумі 18987,00 грн. та земельний податок в сумі 588,12 грн.
Згідно з наданою до суду інформації податок нараховано на майно ОСОБА_1 - виробничу будівлю (телятник МТФ № 4), загальною площею 632,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із податковою вимогою №0000847-1307-1631 від 25.04.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи не було доведено обґрунтованості та законності нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна податкова вимога в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 18987,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
У свою чергу, відповідно до п.38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Як передбачено пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Як встановлено судом та підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, станом на дату формування податкової вимоги від 25.04.2023 № 0000847-1307-1631 за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у загальному розмірі 19575,12 грн (а.с. 23-26), зокрема:
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18987,00 грн (заборгованість виникла в результаті не сплати узгоджених суму грошових зобов`язань визначених податковим повідомленням-рішенням від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611);
Вказане податкове повідомлення-рішення від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 було надіслано на адресу позивача та вручено ОСОБА_1 30.06.2022 під особистий підпис (а.с. 62).
Податкове повідомлення-рішення від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 ОСОБА_1 в адміністративному чи судовому порядку не оскаржував. У визначений пунктом 57.3 статті 57 ПК України строк нарахована згідно з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями сума грошового зобов`язання позивачем не сплачена. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, несплачена позивачем сума грошового зобов`язання, визначена контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 набула статусу узгодженої та в розумінні вимог податкового законодавства є податковим боргом.
У силу вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу..
Аналогічні за змістом приписи містять положення пункту 1 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 30.06.2017 №610 (далі - Порядок №610).
За змістом пункту 1-3 розділу ІІ Порядку № 610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується податковим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
Протягом періоду оскарження платником податків відповідно до статті 56 Кодексу суми грошових зобов`язань, визначених податковим органом відповідно до Кодексу та інших законодавчих актів, податкова вимога з податку, що оскаржується, не формується та не надсилається, а сума такого грошового зобов`язання вважається неузгодженою.
За змістом пункту 1-6 розділу ІІІ Порядку № 610, податкові вимоги разом з детальним розрахунком суми податкового боргу формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) податкових органів з урахуванням інформації про податковий борг з митних платежів, отриманої в порядку обміну інформацією відповідно до пункту 41.2 статті 41 Кодексу.
Податкова вимога не формується та не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста восьмидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, податковий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Податкова вимога, крім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис майна, яке відповідно до законодавства може бути предметом податкової застави, проведення публічних торгів з продажу заставного майна.
До податкової вимоги додається детальний розрахунок суми податкового боргу.
Сума податкового боргу в податковій вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками.
Форма податкової вимоги для платника податків - юридичної особи (або відокремленого підрозділу юридичної особи / уповноваженої особи за договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції / управителя майна за договором управління майном) наведена в додатку 1 до цього Порядку (форма «Ю»), а для платника податків - фізичної особи - у додатку 2 до цього Порядку (форма «Ф»).
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Отже, приймаючи до уваги приписи пункту 59.1 статті 59 ПК України та Порядку №610, контролюючим органом в автоматичному порядку було сформовано податкову вимогу № 0000847-1307-1631 від 25.04.2023 на суму податкового боргу, який виник внаслідок несплати позивачем грошових зобов`язань, визначених, зокрема, у податковому повідомленні-рішенні від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 та надіслано її на адресу позивача разом з детальним розрахунком суми податкового боргу. Вказану вимогу ОСОБА_1 отримав 28.04.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21, 22). 
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів доходить висновку, що суб`єктом владних повноважень податкова вимога № 0000847-1307-1631 від 25.04.2023 була сформована та направлена на адресу позивача з дотриманням Порядку №610 та відповідно до приписів ПК України.
Посилання суду першої інстанції на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 1506077-2410-1611 від 17 липня 2023 року, яким позивачу нараховано за 2022 рік податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 20569,25 грн, колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказаним податковим повідомленням-рішенням було визначено позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік.
Разом з тим в межах цієї справи колегією суддів встановлено, що оскаржувана податкова вимога винесена у зв`язку з несплатою позивачем суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, визначеного за 2021 рік, а не 2022 рік.
Також колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено обґрунтованості та законності нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки податкове повідомлення-рішення від 06.05.2022 № 1139814-2407-1611 не є предметом оскарження у цій справі, а отже правомірність нарахування вказаним податковим повідомленням-рішенням податкового зобов`язання, яке на час виникнення спірних правовідносин є узгодженим, не є предметом доказування та дослідження в межах розгляду цієї справи.  
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваної податкової вимоги, при її прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування, відповідно для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову.  
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 по справі № 440/15944/23 - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №0000847-1307-1631 від 25 квітня 2023 року в частині нарахування податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості в сумі 18987,00 грн.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.А. Спаскін    В.Б. Русанова