П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  686/6291/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Колієв С.А.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
14 травня 2024 року                                                                                           
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 
представника позивача: Крука А.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В :

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом в якому просив скасувати постанову серія ЕНА №1432482 від 13.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування позову зазначено, що 13.02.2024 року поліцейським Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Герасимчуком В.Р. було винесено постанову серія ЕНА №1432482 у справі про адміністративне правопорушення згідно якої він був визнаний винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною, а висновки стосовно порушення ним вимог ПДР стосовно зупинки ним транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 та не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з оглянутого відео посадової особи Відповідача з бодікамери (файл clip-1) на ньому відображено про недостатню видимість дорожньої розмітки в т.ч і розмітки, яка позначає межі окремих місць для паркування транспортних засобів по вул. Вайсера у м.Хмельницькому. Огляд відео та фотознімки, що надавались в додатках до адміністративного позову з покадровим відтворенням вул. Вайсера від знаку 5.43 «Зона стоянки» до встановленого знаку 3.34 "Зупинку заборонено" підтверджує відсутність порушень з боку водія Audi за даних обставин.
Вважає, що суд необґрунтовано дійшов свого висновку про наявність порушень ПДР водієм ОСОБА_1 , який зупинився поруч 3.34 «Зупинка заборонена» та за цих обставин у поліцейських не було обґрунтованих підстав вважати про вчинення позивачем правопорушення.
01 травня 2024 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Департаменту патрульної поліції. У поданому відзив представник відповідача заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та  просив її задовольнити. Зазначив, що дійсно 13.02.2024 року ОСОБА_1 керував автомобілем марки AUDI Q7 н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку цього транспортного засобу по вул. Вайсера 17 у м. Хмельницький. Вказану зупинку ОСОБА_1 здійснив в зоні дії знаку 5.43 «Зона стоянки». Оскільки жодних порушень правил дорожнього руху ОСОБА_1 не вчиняв, відповідно вимоги поліцейських щодо пред`явлення ним посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб є незаконними і такі вимоги останній правомірно міг не виконувати. Також просив врахувати, що відповідно до організації дорожнього руху на вказаній ділянці дороги у м. Хмельницькому, яка існувала станом на 13.02.2024 року, після встановленого знаку 5.43 «Зона стоянки» знак 5.44 «Кінець зони стоянки» встановлений не був, а отже наявність на місці, де зупинився ОСОБА_1 знаку 3.34 свідчить про неналежну організацію дорожнього руху за яку позивач не повинен нести відповідальність. Лише у березні 2024 року після винесення відповідного припису УПП в Хмельницькій області відповідною службою Хмельницької міської ради був встановлений знак 5.44 «Кінець зони стоянки».
Представник відповідача в судове засідання не з"явився тоді як про час та місце розгляду справи сторону належним чином було повідомлено. Заяв, клопотань не надійшло.
Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів за погодженням з зазначеним представником визначилась щодо можливості подальшого розгляду справи з прийняттям у ній рішення в порядку письмового провадження.
Так, відповідно до матеріалів справи, 13.02.2024 року поліцейським УПП в Хмельницькій області Герасимчуком В.Р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1432482, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 гривень. Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що він, 13.02.2024 року о 15 год. 13 хв. керуючи автомобілем марки AUDI Q7 н.з. НОМЕР_1 у м. Хмельницький, вул. Вайсера, 17 здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.
Вчинення адміністративного правопорушення було зафіксоване портативним технічним засобом (нагрудним відеореєстратором).
Вважаючи протиправною постанову відповідача, позивач оскаржив її до суду.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР).
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до положень п.1.9. Розділу 1 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п.п. а) та б) п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Згідно з п.а п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1.
Положеннями ч.1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до положень п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п.11 ч.1 ст.23).
Згідно з нормами п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у відповідності до матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення (не пред`явлення на вимогу працівника поліції посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційного документа на транспортний засіб) підтверджується представленими відповідачем відеозаписом події та розгляду справи по суті. Із вказаного відеозапису вбачається, що 13.02.2024 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки AUDI Q7 н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку по вул. Вайсера, 17 у м. Хмельницькому в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборона». На вказівку поліцейського про порушення правил зупинки та вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль ОСОБА_1 відмовився по суті мотивуючи це тим, що він здійснив таку зупинку лише аби висадити дитину, а отже вказане порушення є незначним та поліцейський міг обмежитися усним зауваженням.
Так доводи апелянта про те, що станом на 13.02.2024 року на вказаній ділянці дороги був встановлений знак 5.43 «Зона стоянки» без встановлення знаку 5.44 «Кінець зони стоянки», та що зупинка позивачем була здійснена у відповідності до вимог ПДР, як на підставу незаконності дій поліцейських зокрема їх вимозі пред`явити відповідні документи, не спростовують факт здійснення зупинки позивачем керованого ним транспортного засобу безпосередньо навпроти знаку 3.34 «Стоянка заборонена».
Колегія суддів зауважує, що за наведених обставин у поліцейських були обґрунтовані підстави вважати про можливе вчинення позивачем правопорушення, та, відповідно, підстави вимагати у останнього, як водія транспортного засобу, пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. При цьому, сам по собі факт не притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу, з огляду на встановлені у справі обставини (підтвердження здійснення зупинки позивачем в зоні дії знаку 3.34 ПДР) не свідчить про протиправність дій поліцейських щодо вимоги пред`явити документи, які визначені п.2.1 ПДР та відповідно не виключало обов`язку позивача надати поліцейським на таку вимогу відповідні документи.
Таким чином, твердження представника позивача, щодо протиправності вимог працівника поліції, за встановлених у справі обставин (спірного питання - порушення правил зупинки) не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не доводять правомірності дій водія щодо невиконання вимог працівника поліції, оскільки останній вважав водія правопорушником, а тому діяв у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію».
Статтею 293 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2024 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.